Провадження № 2/641/532/2026 	Справа № 646/8274/25 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 січня 2026 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого судді Щепелевої Г.М,
секретар судового засідання Масалова М.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 646/8274/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит- капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «ФК «Кредит - капітал» в особі адвоката Усенко М.І. звернувся до Основ?янського районного суду міста Харкова з позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову посилається на те, що 02.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6194966, відповідно до умов якого Товариство надало Відповідачу фінансовий кредит в розмірі 12000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору, в зв`язку з чим за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором, включаючи суму кредиту, відсотків, комісії та неустойки. 20.02.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 47-МЛ, за яким права вимоги за кредитним № 6194966 від 02.11.2019 відступлено позивачу. Відповідачу направлено претензію про погашення заборгованості, яка ним не виконана. Заборгованість відповідача становить 52424,64 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 12000 грн.; заборгованість за процентами 32984,64 грн.; заборгованість за комісією 1440 грн., заборгованість за штрафом у розмірі 6000 грн. На підставі наведеного, просить стягнути з відповідача суму заборгованості на свою користь. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8 000,00 грн.
Ухвалою Основ?янського районного суду міста Харкова від 21 серпня 2025 року справу направлено за підсудністю до Слобідського районного суду міста Харкова.
11.09.2025 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказану справу передано до провадження судді Слобідського районного суду міста Харкова Щепелевої Г.М.
Ухвалою суду від 12.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.
24.12.2015 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила задовольнити позов частково в розмірі 21104,64 грн., в решті вимог відмовити, судовий збір стягнути пропорційно задоволених вимог. Послалася на те, що дійсно між нею та ТОВ "Мілоан" 02.11.2019 укладено кредитний договір, строком до 12.11.2019, відповідно до якого вона отримала від товариства 12000 грн. Нею на виконання умов договору були здійснені платежі 07.11.2019 – 840 грн., 21.11.2019 – 828 грн., 21.11.2019 – 840 грн., 27.11.2019 – 1560 грн., 27.11.2019- 1922,40 грн., 13.12.2019 – 840 грн., 13.12.2019 – 1344, 96 грн., на загальну суму 8175,36 грн. Тому, залишок за тілом кредиту на даний час складає 7920 грн., що визнається відповідачем, та заборгованість за процентами фіксованою ставкою – 224,64 грн., що також визнається відповідачем. Зарахування сплачених коштів позивачем на інші позиції, які є нікчемними в силу закону (сплата комісії) є неправомірним, та вказані витрати слід віднести до зарахувань тіла кредиту. Позивачем не надано доказів на укладення додаткової угоди про пролонгацію строку кредитування, але дійсно відповідно до укладеного договору відбулась автоматична пролонгація договору, оскільки 13.12.2019 відповідачем було сплачено кошти в розмірі 840 грн., та проценти в розмірі 1344,96 грн., що в даному випадку складає 7% (840*100/12000), тому строк продовження складає 7 днів з 13.12.2019, тобто правомірним нарахуванням позивачем процентів є в строк до 20 грудня 2019 року включно, а нарахування відсотків за користування грошима за період після вказаного договору не ґрунтуються на нормах матеріального права. Таким чином відповідач вважає, що розмір відсотків відповідно до наданого розрахунку за період 15.11.2019 по 20.12.2019 (пункт 1.6 договору) складає 12960 грн. (36 днів *360 грн.).Також, відповідач заперечує проти стягнення з неї заборгованості за комісією посилаючись на відсутність її в переліку умов кредитного договору та стягнення неустойки, посилаючись на введені на території України воєнного часу. Крім того, відповідач просила зменшити суму витрат на правову допомогу до 1500 грн., послалася на її скрутний матеріальний стан, неспівмірність ціни позову, складності справи та розумності їх розміру. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, прохала суд розглядати справу за її відсутності, про що зазначила у відзиві на позовну заяву.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини , оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02.11.2019 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6194966.
Відповідно до п. 1.2 зазначеного сума кредиту становить 12000 грн.
Пунктами 1.3, 1.4 договору передбачено, що кредит надається строком на 12 днів з 02.11.2019. термін повернення кредиту та сплати комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом 14.11.2019.
Згідно із п. 1.5.1 договору про споживчий кредит, комісія за надання кредиту: 1440 грн, яка нараховується за ставкою 12% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Відповідно до п.1.5.2,1.5.3 договору про споживчий кредит, проценти за користування кредитом - 4320 грн, які нараховуються за ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Пунктом 2.2.3 договору проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (Базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користувались кредитом, окрім випадків, коли визначена в п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконань позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним п.1.4. продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинено або припинено товариством в односторонньому порядку. 
Відповідно до пунктів 2.3.1, 2.3.2 договору позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на пролонгацію строку користування/повернення кредиту на тих самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил, у тому числі сплатити комісію за продовження кредиту . У разі якщо на дату пролонгації кредиту за кредитним договором існує нарахована пеня, для продовження строку кредиту позичальник має також сплатити пеню у повному розмірі. Строк продовження може складати; 3 дні -4% комісії від поточного залишку кредиту; 7 днів - 7% комісії від поточного залишку кредиту; 15 днів - 13% комісії від поточного залишку кредиту.
Відповідно до п. 2.1 договору про споживчий кредит, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на картковий рахунок.
Згідно з п. 6.5 договору про споживчий кредит, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Додатком №1 до договору про споживчий кредит є графік платежів за договором про споживчий кредит № 6194966 від 02.11.2019.
Додатком №2 до договору про споживчий кредит є паспорт споживчого кредиту № 6194966.
Відповідно до даних, які містяться у довідці про ідентифікацію, ОСОБА_1 з якою укладено договір № 6194966 від 02.11.2019 ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор U5225, час відправки ідентифікатора позичальнику 02.11.2019 13:47, номер телефону НОМЕР_1 .
Згідно із даними, які містяться у платіжному дорученні № 2936762 від 02.11.2019, ТОВ «Мілоан» перерахувало 12000 гривень отримувачу ОСОБА_1 , з призначенням платежу: кошти згідно договору 6194966.
Відповідно до інформації АТ « КБ «ПриватБанк» від 26.09.2025 на ім?я ОСОБА_1 емітована платіжна картка № НОМЕР_2 . 02.11.2019 на картку проведена транзакція та зараховані грошові кошти в сумі 12000 грн.
Відомості щодо погашення в добровільному порядку вказаної суми заборгованості матеріали справи не містять.
Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону № 675).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону № 675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону № 675).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За правилами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом відповідно до вимог ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Суд встановив, що кредитний договір укладено між сторонами в електронній формі шляхом підписання позичальником одноразовим ідентифікатором та відповідачем отримані кредитні кошти шляхом перерахування їх на вказану у кредитному договорі платіжну карту.
Отже, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором. Заперечень щодо факту укладення кредитного договору від відповідача не надходило.
Як вбачається з позовної заяви заборгованість відповідача за кредитним договором становить суму 52424,64 грн, яка складається із: простроченого тіла кредиту 12000 грн, процентів 32984,64 грн, комісії 1440 грн., за неустойкою 6000 грн.
Позивачем також надано суду відомості про щоденні нарахування та погашення за укладеним кредитним договором.
12.08. 2025 року ТОВ «ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ» направило ОСОБА_1 досудову вимогу, у якій повідомило про укладення договору відступлення прав вимоги № 47-МЛ від 20.02.2020 року та необхідність сплати заборгованості за кредитним договором № 6194966 від 02.11.2019.
Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 20.02.2020 року укладений договір відступлення прав вимоги №47-МЛ, за умовами якого ТзОВ «Мілоан» відступило позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною цього договору.
У відповідності до наявних в матеріалах справи витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги від 20.02.2020 року №47-МЛ, акта приймання-передачі Реєстру боржників від 20.02.2020 до договору відступлення прав вимоги від 20.02.2020 року №47-МЛ, платіжної інструкції від 20.02.2020 року № 17678 щодо перерахування ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» на рахунок ТОВ «Мілоан» плати за відступлення права вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги, в тому числі, до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит від 02.11.2019 року № 6194966.
Можливість заміни кредитора в зобов`язанні передбачена положеннями статті 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимогами цивільного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
При цьому, відступлення права вимоги призводить до заміни сторони за кредитним договором (кредитора) та не змінює умови укладеного кредитного договору.
Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення кредиту.
Таким чином, оскільки на день звернення позивача до суду зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, тому позивач на законних підставах має право вимагати сплати заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12000 грн.
Разом з тим, суд не може погодитися з розміром нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, за кредитним договором № 6194966 від 02.11.2019, виходячи з наступного.
Як убачається з умов договору про споживчий кредит від 02.11.2019 року сторони погодили, що кредит надається загальним строком на 12 днів із 02.11.2019 року до 14.11.2019 року.
Із вказаного суд доходить висновку, що строк кредитування сплив 15.11.2019 року.
Із відомості про щоденні нарахування та погашення за договором про споживчий кредит № 6194966 убачається, що проценти за договором нараховувалися по 18.02.2020 року.
Так, у кредитному договорі № 6194966 від 02.11.2019 сторонами узгоджено, що кредит надається строком на 12 днів до 14.11.2019.
Водночас п. 2.3. договору передбачено пролонгацію строку кредитування.
Продовження, вказаного в п. 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.).
Пунктом п. 2.3.1 договору передбачено пролонгацію кредиту: позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку кредитування/ повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для подовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил, у тому числі сплатити комісію за продовження кредиту. У разі, якщо на дату пролонгації кредиту за кредитним договором існує нарахована пеня, для продовження строку кредиту позичальник має сплатити пеню у повному розмірі.
Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. 
Як вбачається з відомості про нарахування ТОВ «Мілоан» відповідачем ОСОБА_1 сплачено 21.11.2021- 828,00 грн., 27.11.2019 – 1922,40 грн., 13.12.2019 -1344,96 грн., які ТОВ «Мілоан» було зараховано на погашення розміру відсотків.
Також, з цієї відомості вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 сплачено 07.11.2019 -840,00 грн, 21.11.2019 -840,00 грн., 27.112019-1560 грн., 13.12.2019-840,00 грн., які ТОВ «Мілоан» було зараховано на погашення комісії.
Відповідно до змісту п. 6.7 Правил, в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин, розміщених за посиланням https://miloan.ua/s/documents, кошти сплачені Позичальником у погашення заборгованості по кредиту спрямовуються на погашення заборгованості у такій послідовності: 1) нараховані прострочені проценти; 2) нарахована прострочена комісія; 3) прострочена заборгованість за кредитом; 4) нарахована комісія/винагорода 5) заборгованість за кредитом; 6) нарахована неустойка. 
Згідно п. 6.10, 6.11 Правил надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» Позичальник має право на власний вибір здійснити часткове погашення заборгованості або продовжити строк користування/повернення кредиту (пролонгація), на таких самих умовах на певну кількість днів, якщо пропозиція Товариства про продовження строку користування/повернення кредиту доступна на сайті Товариства або в програмно-технічних комплексах самообслуговування учасників платіжних систем з якими Товариство уклало відповідні угоди. Товариство розміщує пропозицію про можливість продовження строку користування/повернення кредиту виходячи з положень внутрішніх документів та клієнтської історії Позичальника в Товаристві. Відсутність пропозиції Товариства означає неможливість продовження строку користування/повернення кредиту для Позичальника. Для продовження строку користування/повернення кредиту Позичальник має сплатити комісію за продовження строку користування/повернення кредиту та проценти за ставкою, визначеною Кредитним договором, за період на який здійснюється продовження строку кредитування, але не більше суми фактично нарахованих за Договором процентів на дату здійснення пролонгації. У разі, якщо на дату продовження строку користування/повернення кредиту за Кредитним договором існують нарахована пеня, для продовження кредиту Позичальник має також сплатити нараховану пеню у повному розмірі.
Пунктом 6.13 передбачено, що розміщена на відповідних сторінках сайту товариства та /або у програмно – технічних комплексах ьсоамообслуговування інформація про можливість продовження строку користування кредиту з визначеною відповідно о п. 6.11 правил сумою до слати та строком продовження користування /погашення кредиту пропозицією (офертою) товариства до позичальника про укладання угоди про внесення змін до кредитного договору ро продовження строку повернення кредиту на випадок, якщо позичальник неспроможний виконати грошові зобов`язання перед товариством у встановлений договором строк /дату або бжає продовжити строк користування/ повернення кредиту з інших причин.
Згідно п. 6.14 Правил якщо Позичальник після обрання на сайті Товариства та/або у програмно-технічному комплексі самообслуговування відповідного варіанту (пропозиції) серед доступних здійснить на користь Товариства платіж у сумі визначеній пропозицією та розрахованій відповідно до п.6.11 Правил, ця дія Позичальника є прийняттям пропозиції Товариства (акцептом) про укладення угоди про внесення змін до кредитного договору щодо продовження строку повернення кредиту на кількість днів визначену у пропозиції та безумовно засвідчує бажання та волевиявлення Позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту. З моменту прийняття пропозиції (здійснення платежу) угода про внесення змін до кредитного договору щодо продовження строку повернення кредиту є укладеною, змінює строк користування/повернення кредиту та дату повернення кредиту, і не вимагає від сторін будь-яких додаткових дій/заходів для підтвердження цих змін.
Відповідно до п. 6.15 Правил при сплаті через сайт або через програмно-технічні комплекси самообслуговування учасників платіжних систем з якими Товариством укладені відповідні угоди про прийом платежів, розрахунок суми платежу та всі необхідні реквізити платежу додаються автоматично. При сплаті у інший спосіб при оформленні платіжних документів для переказу коштів, що засвідчуватиме волевиявлення Позичальника про продовження строку користування/повернення кредиту та прийняття пропозиції про укладення угоди Позичальник у графі «призначення платежу» вказує: «продовження кредиту на N днів», номер кредитного договору, прізвище, ім?я, по-батькові, ідентифікаційний номер.
Згідно п. 6.16 Правил після продовження строку користування/повернення кредиту Позичальник уповноважує Товариство відкоригувати (оновити) Графік розрахунків в частині визначення залишку суми кредиту, комісії, процентів за користування кредитом та Терміну платежу. Форма/вид оновленого графіку розрахунків, що доступний Позичальнику в особистому кабінеті, може візуально відрізнятись від того, що наведений у Додатку № 1 до індивідуальної частини кредитного договору із збереженням всіх реквізитів, що у ньому наведені.
Суд перевірив відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 6194966 та встановив, що відповідач сплачувала проценти по кредиту та комісію за управління та обслуговування кредиту на загальну суму 8175,36,останнівй платіж було здійснено 13.12.2019 , тим самим відповідач вчинила всі дії, передбачені п. 2.3.1 Договором та розділом 6 Правил для продовження строку користування кредитом на 7 днів. Тому позивач ТОВ «Мілоан» правомірно продовжило нараховувати проценти за користування кредитом протягом наступних 7 днів, тобто до 20.12.2019. ОСОБА_1 більше не вчиняла дій для продовження строку користування кредитними коштами. В період з 13.12.2019 по 18.02.2020 проценти нараховані ТОВ «Мілоан» суд вважає такими, що нараховані поза межами строку кредитування, та не підлягають стягненню.
Отже, розмір процентів за договором № 6194966 від 02.11.2019 становить 17280,00 грн (з розрахунку 12000 (тіло кредиту) х 48 (строк кредитування) х 3,0%= 17 280,00 грн.) 
Також, суд, з урахуванням сплачених сум відповідачем, перераховує складений позивачем розрахунок та доходить до висновку, що в даному випадку наявна заборгованість за кредитним договором, яка становить: 13184,64 грн. ( 17280,00- 4095,36= 13184,64) суми боргу за відсотками.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором за відсотками 9104,64 грн. 
Щодо стягнення заборгованості за сплати комісії суд зазначає таке.  
Відповідно до пункту 4 частини першої ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої ст.1 та частини другої ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
На підставі частини шостої ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.
Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15 зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15, від 21 квітня 2021року в справі № 677/1535/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 21 липня 2021 року в справі №751/4015/15.
Частинами першою та другою ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою, є нікчемною.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року в справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої ст.11, частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
У справі, що переглядається, в пункті 1.5.1 договору про споживчий кредит передбачена сплата позичальником комісії за надання кредиту 1440 грн, яка нараховується за ставкою 12% від суми кредиту одноразово.
Отже, пункт 1.5.1 укладеного між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит від 02.11.2019 року № 6194966 не містить зазначення переліку банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредиту.
Оскільки надання кредиту це обов`язок кредитодавця за кредитним договором, то така дія як надання кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитодавця.
Суд звертає увагу, що комісія за надання кредиту в розмірі 1440 грн є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику. Крім того, позивачем у договорі про споживчий кредит не зазначено, які послуги надаюся за комісію пов`язану з наданням кредиту.
За таких обставин, положення договору про споживчий кредит від 02.11.2019 року № 6194966 про сплату позичальником на користь кредитора комісії за надання кредиту в розмірі 1440 грн є нікчемними, а позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 1440 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Щодо вимог про стягнення неустойки суд зазначає таке.
Згідно п. 4.1 Договору в разі прострочення Позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, Позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4 цього Договору з урахуванням угод про продовженням строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 2.00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного Позичальником за цим Договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом.
Відповідач заперечила проти стягнення пені, посилаючись на те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120 внесено зміни до ЦК України, а також до Закону України «Про споживче кредитування» № 1734, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Суд відхиляє дані твердження відповідача, оскільки кредитний договір № 5326819 від 02.11.2019 було укладено до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року. Неустойка за цим договором нарахована до 24.02.2022 (кінцевий можливий термін нарахування неустойки до 02.12.2019).
Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928).
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Таким чином, наслідки невиконання цивільно-правових зобов`язань за договорами позики були змінені у період карантину. Зокрема, боржники за такими договорами звільняються від оплати штрафу, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності.
Тому, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 6000 грн. є безпідставними, оскільки не відповідають приписам пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та не підлягають до задоволення.
З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 25184,64 грн., з яких: 12000 грн. – тіло кредиту; 13184,64 грн. проценти.
Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та покладає судові витрати на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.
При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
При зверненні до суду позивачем було сплачено 2422,40 грн судового збору за подання позову.
Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн до матеріалів справи надано копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений між адвокатом АО «Апологет» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», Акт № 1231 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 05.08.2025, Детальний опис наданих послуг до Акту № 1488 від 05.08.2025 за договором про надання правової допомоги (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, складений 05.08.2025. Вказані докази містяться в матеріалах справи, викладених у електронній формі.
Згідно додаткової постанови Верховного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 923/560/17 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи N 922/445/19.
Відповідач заперечуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу вказала, що їх розмір є неспівмірним з складністю справи, а тому просила зменшити розмір витрат, що підлягають стягненню.
Суд вважає витрати на професійну правничу допомогу завищеними та непропорційними відносно позовних вимог, виходячи з наступного.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Верховний Суд при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20.
З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, Суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на її користь до 3000 грн.
Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене, з урахуванням ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1163,71 (25184,64/52424,64 х 2422,40 = 1163,71 ) та суму витрат на правничу допомогу в розмірі 1441,19 грн. ( 25184,64/52424,64 х 3000 = 1441,19 ). 
Керуючись ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 280 - 283, 293, 294, 315-319 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Кредит –Капітал» заборгованість за кредитним договором у сумі 25184,64 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 1163,71 грн та витрати за правничу допомогу у сумі 1441,19 грн, а всього 27 789 (двадцять сім тисяч сімсот вісмдесят дев?ять) грн. 54 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», ЄДРПОУ 35234236, м.Львів, вул. Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Суддя Г.М.Щепелева