Справа № 690/717/25
Провадження № 2/690/74/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
13 січня 2026 року        м. Багачеве 
Багачевський міський суд Черкаської області в складі:
головуючого судді    Линдюка В.С., 
секретар судового засідання  Руденко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Багачевського міського суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача, повноваження якого підтверджено довіреністю від 27.05.2025 року № 2705/25-14, через систему «Електронний суд» звернувся до суду з цивільним позовом за змістом якого просить стягнути з  ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (далі – ТОВ «Споживчий Центр») заборгованість за кредитним договором від 23.01.2025 року № 23.01.2025-100000927 в сумі 24 240 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору.
Позовні вимоги мотивовані тим, що сторонами 23.01.2025 року в електронній формі укладено кредитний договір № 23.01.2025-100000927 (далі – Договір № 23.01.2025-100000927), на виконання умов якого позивачем надано відповідачу грошові кошти в розмірі 8 000 грн. шляхом перерахування їх на вказаний ним картковий рахунок, на умовах строковості, поворотності та платності, а відповідач зобов`язався повернути отримані грошові кошти, а також сплатити комісію, пов`язану з наданням кредиту, комісію за обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом, які нараховуються за узгодженими процентними ставками.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором № 23.01.2025-100000927 належним чином не виконав, як наслідок, станом на дату звернення до суду з даним позовом виникла заборгованість у сумі 24 240 грн., з яких: 8 000 грн. –тіло кредиту, 10 640 грн. – проценти, 400 грн. – комісія (пов`язана з наданням кредиту), 1 200 грн. – додаткова комісія (за обслуговування кредитної заборгованості), 4 000 грн. – неустойка, про стягнення якої з подано позов.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви просив розгляд справи провести за відсутності сторони позивача на підставі наявних доказів та не заперечував проти ухвалення заочного рішення в справі.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, в розумінні п. 4) ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року в справі № 800/547/17, а також постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року в справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року в справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 року в справі № 910/16249/19, від 18.03.2021 року в справі № 911/3142/19, від 19.05.2021 року в справі № 910/16033/20, від 07.02.2024 року в справі № 904/853/23, в судові засідання неодноразово не з`явився, поважність причин неявки не повідомив, заяв від його імені про відкладення розгляду справи чи з інших процесуальних питань до суду не надходило.
Судом вжито заходів для перевірки факту можливого перебування ОСОБА_1 в складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, однак підстав для зупинення провадження в справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, не встановлено.
Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, зокрема в Рішенні від 16.02.2017 року в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи, тобто неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для відповідних правових наслідків.
З урахуванням вказаного та вимог ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, а також відсутності підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в заочному порядку, про що 13.01.2026 року постановлено відповідну ухвалу.
У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
23.01.2025 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 , який будучи ідентифікованим системою BankID НБУ, дистанційно, через веб-сайт http://sgroshi.com.ua/ua/, шляхом погодження відповідачем з публічною офертою позивача, а також заповнення відповідних заявки та анкети клієнта, які ОСОБА_1 підписано з використання одноразового ідентифікатора, в електронній формі укладено Договір № 23.01.2025-100000927.
За умовами даного Договору № 23.01.2025-100000927, паспорту споживчого кредиту та заявки, які є його невід`ємними частинами, ТОВ «Споживчий Центр» зобов`язався надати ОСОБА_1 в якості кредиту грошові кошти в розмірі 8 000 грн. на строк 168 днів шляхом перерахування їх на вказаний ним картковий рахунок НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит 09.07.2025 року, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1% за кожен день користування кредитом упродовж перших 7 чергових періодів (черговий період – 14 днів), а в подальшому – 0,5% за день користування кредитом, а також комісію, пов`язану з наданням кредиту в розмірі 5% від суми кредиту – 400 грн., та комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 400 грн. за кожен з 3-х чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, здійснивши відповідно до графіку 12 платежів (кожні 14 днів) – перші 4 платежі по 1 520 грн., наступні 3 платежі – 1 120 грн., далі 4 платежі – 560 грн., останній платіж – 8 560 грн., таким чином орієнтована загальна вартість кредиту становить 20 240 грн., з яких 12 240 грн. – витрати за кредитом. 
Відповідно змісту договірних умов, сторонами Договору № 23.01.2025-100000927 погоджено, що несплата кредиту та/або процентів та/або Комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню Кредиту та/або Процентів та/або Комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, що може бути підставою для застосування неустойки в розмірі 120 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Факт виконання ТОВ «Споживчий Центр» своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 за Договором № 23.01.2025-100000927 щодо перерахування грошових коштів в розмірі 8 000 грн. на картку НОМЕР_2 з використанням системи iPay.ua підтверджується довідкою від 21.10.2025 року № 78-2110 товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення», яке згідно договору про надання послуг з переказу коштів від 04.01.2024 року № ФК-П-2024/01-2, надає позивачу послуги з виконання платіжних операцій з переказу коштів споживачам його послуг.
Згідно довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за Договором № 23.01.2025-100000927 станом на 09.07.2025 року становить 24 240 грн., з яких: 8 000 грн. – основний борг, 10 640 грн. – проценти (нараховані за період часу з 23.01.2025 року по 09.07.2025 року), 400 грн. – комісія за надання кредиту, 1 200 грн. – комісія за обслуговування, 4 000 грн. – неустойка.
Перевіркою правильності заявленої до стягнення суми заборгованості за комісіями та процентами за користування кредитом за Договором № 23.01.2025-100000927 встановлено відповідність розмірів застосованих як комісій, процентної ставки, так і строку їх нарахування договірним умовам, які узгоджені сторонами.
Відомостей про виконання ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань за Договором № 23.01.2025-100000927 до суду не надано.
Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо надання фінансових послуг у сфері кредитування, які врегульовано Цивільним кодексом України та законами України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис», «Про споживче кредитування».
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, щєо вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронною комерцією є відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис».
Положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис – вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.
Згідно п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Положеннями ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, крім іншого, є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до змісту ч. 2 ст. 546 ЦК України сторонами договірних зобов`язань можуть бути встановлені види забезпечення виконання зобов`язання.
Приписами ч. 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що 23.01.2025 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 укладено Договір № 23.01.2025-100000927 на підставі якого відповідачем отримано від позивача в якості кредиту грошові кошти в розмірі 8 000 грн., які він зобов`язався повернути 09.07.2025 року з одночасною сплатою різного роду комісій та процентів за користування кредитом, однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за договірними зобов`язаннями взагалі не виконував, як наслідок, наявні підстави для стягнення з нього користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 000 грн., за процентами за користування кредитом – 10 640 грн., різного роду комісій – 1 600 грн., тобто загалом 20 240 (двадцять тисяч двісті сорок) грн., що відповідає зазначеній в Договорі № 23.01.2025-100000927 орієнтовній вартості наданого кредиту.
Водночас суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 4 000 грн., які нараховано за Договором № 23.01.2025-100000927 як неустойка за невиконання/неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань.
Доводи представника позивача, що кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань з 24.01.2024 року, оскільки Законом України від 22.11.2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» виключено п. 6.1. Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», який передбачав таку заборону, є безпідставними, оскільки суперечать діючому законодавству, що регулює спірні взаємовідносини.
Відповідно до змісту п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Задовольняючи частково позовні вимоги з вищевказаних підстав, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принципи, пов`язані з належним здійсненням правосуддя, положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язано давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Рішення у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року, Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Враховуючи те, що згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» судових витрат на сплату судового збору в розмірі 2 022 (дві тисячі двісті двадцять дві) грн. 70 коп., що відповідає частині задоволених позовних вимог (83,5%), оскільки підстав для його звільнення від сплати судового збору судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» заборгованість за кредитним договором від 23.01.2025 року № 23.01.2025-100000927 в сумі 22 000 (двадцять дві тисячі) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 022 (дві тисячі двісті двадцять дві) грн. 70 коп.
Копію заочного рішення суду надіслати учасникам справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Багачевським міським судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право: на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду; на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» код ЄДРПОУ 37356833, адреса місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133 А, м. Київ.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , паспорт №  НОМЕР_3 , виданий 07.10.2019 року територіальним підрозділом Державної міграційної служби України № 7117, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя          Линдюк В.С.