198/736/25 
2/0198/32/26 
20.01.2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Довгопол О.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в с-щі Юріївка Павлоградського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Станично-Луганської селищної територіальної громади Щастинського району Луганської області в особі Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:
Адвокат Карпенко В.В., який діє від імені позивачки ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.
В обґрунтування вимог зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу будинку від 21.11.1969 батьки позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках були власниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 094476, виданого 23.04.2004, також є співвласниками земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування житлового будинку.
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька позивачки ОСОБА_2 , його дружина та мати позивачки, за твердженням ОСОБА_1 прийняла спадщину фактично.
В свою чергу, ОСОБА_3 також померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наразі Щастинський район Луганської області (місце розташування нерухомого майна) знаходиться на тимчасово окупованій території України, де органи влади, в тому числі реєстраційні, державні підприємства, установи та організації не здійснюють свої повноваження, а архіви або доступ до них втрачено.
Звернувшись до Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області для реєстрації належного батькам за життя права власності на житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачка отримали відмову у вчиненні реєстраційних дій через те, що державний реєстратор шляхом отримання відомостей з відповідних реєстрів, які діяли до 2013 року, не зміг встановити набуття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 речового права на вказаний вище будинок. 
ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, але через відсутність реєстрації права власності померлих батьків на об`єкт нерухомого майна, позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права, тому змушена звернутись до суду та просить визнати за нею право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.
Ухвалою від 04.11.2025 позов залишений без руху, представнику позивачки наданий строк для усунення недоліків, які у встановлений судом строк усунуті.
Ухвалою від 07.11.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження та витребувано від приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Лакусти В.І. копію спадкової справи, заведеної після смерті  ОСОБА_3 .
Ухвалою від 16.12.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, але адвокат Карпенко В.В. подав заяву з проханням проводити судовий розгляд за їх відсутності.
Представник відповідача Станично-Луганської селищної територіальної громади Щастинського району Луганської області в особі Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Судом встановлено, що батькам позивачки, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку від 21.11.1969 та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 094476, виданого 23.04.2004, в рівних частках належали житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0919 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на житловий будинок 08.12.1969 зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації міста Луганськ в реєстровій книзі за № 6/898.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 18.05.2021. 
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 16.07.2022.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Отже, після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді (серед іншого) і належних спадкодавцям по частці вказаного вище житлового будинку.
Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
За правилами ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Матеріали справи не містять відомостей, що за життя ОСОБА_2 складав заповіт, тому спадкування після його смерті мало б здійснюватись в порядку черговості за законом.
Як виходить з відомостей зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) 25.08.1993 ОСОБА_3 складався заповіт, але через тимчасову окупацію території, де розташована нотаріальна архівна установа, можливість отримання копії заповіту та встановлення змісту розпорядження померлої втрачено, тому спадкування після її смерті має здійснюватись також в порядку черговості за законом.
Положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
За твердженням представника ОСОБА_1 мати позивачки,  ОСОБА_3 , яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_2 на момент смерті останнього, прийняла спадщину фактично, оскільки була зареєстрована та фактично проживала з чоловіком, а в силу похилого віку не могла змінювати місце проживання чи вести окреме господарство.
Позивачкою на підтвердження фактичного прийняття спадщини ОСОБА_3 надано копію будинкової книги з позначками про реєстрацію батьків ОСОБА_1 за однією адресою.
Аналізуючи документи та твердження, надані представником позивачки як доказ на підтвердження вказаного вище факту, суд зазначає таке. 
Частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини 3 статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, від 26 лютого 2025 року у справі № № 496/476/22.
Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19).
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини 3 статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц).
Отже, самої лише реєстрації місця проживання батьків позивачки за певною адресою в будинковій книзі, яка до того ж з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання» втратила своє функціональне призначення, та посилання на похилий вік ОСОБА_3 недостатньо для встановлення факту прийняття спадщини дружиною померлого.
Статтею 12, 13 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено здійснення судочинства на засадах змагальності сторін, в межах заявлених особою вимог і на підставі поданих доказів, а також обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Виходячи з принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, позовні вимоги мають бути належним чином сформульовані та доведені саме позивачем, а судом цивільні справи розглядаються в межах заявлених позовних вимог.
Оскільки наявні у справі докази не дозволяють достеменно встановити те, що  ОСОБА_3 постійно проживала разом зі своїм чоловіком  ОСОБА_2 на момент смерті останнього, а не просто мала зареєстроване місце проживання за однією з ним адресою, не можна вважати доведеним і факт набуття матір`ю позивачки як спадкоємцем першої черги за законом права на спадщину у вигляді частки житлового будинку, належної батьку ОСОБА_1 . 
Таким чином, право власності або право на спадщину на частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , не входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , тому позовні вимоги спадкоємця ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо іншої частки вказаного житлового будинку, яка за життя належала ОСОБА_3 , то ОСОБА_1 , будучи відповідно до свідоцтв про народження та про укладення шлюбу донькою померлої, тобто спадкоємицею першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті своєї матері шляхом подання відповідної заяви до органів нотаріату у встановлений ЦК України строк.
Як виходить з матеріалів спадкової справи № 343/2022, заведеної після смерті ОСОБА_3 , станом на день прийняття рішення позивачка є єдиною спадкоємицею за законом першої черги після смерті своєї матері. 
Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Так, ОСОБА_1 звернулась до Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області для реєстрації належного батькам за життя права власності на житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, але через відсутність підтвердження набуття померлими батьками права власності на об`єкт нерухомого майна у відповідних реєстрах, що діяли до 01.01.2013, позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права,
Аналізуючи підстави вважати, що ОСОБА_3 належало право власності на частку нерухомого майна, яке підлягає спадкуванню, суд доходить таких висновків.
Як вже зазначалось, право власності померлої ОСОБА_3 на частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу будинку від 21.11.1969 та реєстрацією прав, проведеною 08.12.1969 в Бюро технічної інвентаризації міста Луганськ в реєстровій книзі за № 6/898.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Щастинський район, де розташований об`єкт нерухомого майна, станом на день прийняття рішення включений до Переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, внаслідок чого державні підприємства, установи та організації не здійснюють свої повноваження, а архіви або доступ до них втрачено.
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За частинами 2 та 3 статті 3 вказаного Закону права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Разом з тим, встановлено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав (ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат.
Таким чином, фактичні обставини та наявні у справі докази у своїй сукупності доводять те, що за життя ОСОБА_3 у встановленому на той час порядку набула право власності на частку житлового будинку та зареєструвала речове право в органах технічної інвентаризації.
На теперішній час право власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно ні за ким не зареєстроване, що підтверджується Інформацією з вказаних реєстрів.
За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , інших спадкоємців, які б могли претендувати на спадкове майно, судом не виявлено, відсутність доступу до документів, які залишились на тимчасово окупованій території України, позбавляє спадкоємця можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 209, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд 

у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до Станично-Луганської селищної територіальної громади Щастинського району Луганської області в особі Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 37,6 кв.м, житловою площею 28,0 кв.м, розташованого за адресою:  АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Відомості про учасників справи:
- ОСОБА_1 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 );
-Станично-Луганська селищна територіальна громада Щастинського району Луганської області в особі Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області (адреса місцезнаходження: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 3а).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено та підписано 26 січня 2026 року.

Суддя   І.  О.  Гайдар