ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

23 січня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/10348/25
Головуючий у першій інстанції – Слісар А. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/111/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів – Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Зіньковець О.О.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,- 

У С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 23.03.2018 по 31.01.2025 в розмірі 55 469,72 грн, а також понесені судові витрати. 
Позов обґрунтовувала тим, що сторони з 24.07.1999 по 27.04.2024 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.04.2018 з відповідача на користь позивачки на утримання дітей стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.03.2018 та до досягнення дітьми повноліття ( ОСОБА_3 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 ). На підставі вказаного судового наказу Прилуцьким міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ в Чернігівській області було відкрито виконавче провадження №56432255. За заявою позивачки від 28.10.2018, що подана нею у зв`язку із запевненнями ОСОБА_2 про добровільне виконання обов`язку по утриманню дітей, судовий наказ було їй повернуто. 
Однак ОСОБА_2 після повернення виконавчого документа обов`язок по утриманню дітей не виконував, у зв`язку з чим позивачка була вимушена звернутись з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.04.2018.
Проте, платник аліментів й надалі продовжує ухилятись від сплати аліментів, станом на 19.06.2025 заборгованість з їх сплати становить 55 469,72 грн.
За розрахунком позивачки загальний розмір неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 23.03.2018 по 31.01.2025 становить 25 458 244,85 грн, який відповідно до приписів ч. 1 ст. 196 СК України обмежується 100% заборгованості за аліментами та, відповідно, становить 55 469,72 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.09.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 55 469,72 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 1 211,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, а також прав людини та основоположних свобод, що призвело до неправильного вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не здійснив належної перевірки розрахунку заборгованості, не відобразивши у своєму рішенні алгоритму розрахунку пені, не взяв до уваги обставини, що перешкоджали вчасній сплаті аліментів та їх боргу.
Заявник наголошує, що з матеріалів справи та наданих ним доказів не вбачається свідомого та навмисного його ухиляння від сплати аліментів, а тому підстави для нарахування пені за прострочення сплати аліментних платежів відсутні. 
Вказує, що у спірний період він здійснював утримання дитини, на підтвердження чого у матеріалах справи наявна виписка по його банківському рахунку за період з 23.03.2018 по 31.01.2024, з якої вбачається зняття коштів та здійснення безготівкових платежів, зокрема, на купівлю ліків, на лабораторні дослідження, на купівлю одягу та взуття, подарунків, на оплату навчання та закупівлю канцелярських приладів, тощо. Однак судом першої інстанції зазначене не взято до уваги.
Звертає увагу, що позивачка не зверталась до виконавчої служби щодо поновлення (повторного відкриття) примусового виконавчого провадження, а звернулась лише 31.01.2024.
Зауважує, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.11.2024 у справі №750/5649/24 ОСОБА_2 було звільнено від сплати заборгованості за аліментами за період з 23.10.2018 по 18.06.2022, коли сторони проживали разом, у розмірі 1 217 грн, що підтверджує факт утримання останнім своєї дитини та неухиляння від батьківських обов`язків в спірний період.
Наголошує, що обставини проживання сторін (стягувача та боржника) однією сім`єю після ухвалення рішення про стягнення аліментів та непред`явлення його до примусового виконання протягом цього часу, виключають вину платника аліментів у виникненні заборгованості.
Також, відповідач не погоджується з рішенням суду в частині відшкодування витрат на правову допомогу та вказує, що районним судом не взято до уваги його клопотання про зменшення розміру таких витрат, відсутність у матеріалах справи акту приймання-передачі наданих послуг, проігноровано критерії обґрунтованості, пропорційності та співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, а також принцип справедливості та верховенства права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, та стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 11 500 грн.
Позивачка вказує, що факт існування заборгованості зі сплати аліментів та факт невиконання ОСОБА_2 своїх обов`язків по утриманню дитини підтверджується належними доказами, зокрема розрахунком заборгованості, здійсненим у межах виконавчого провадження №74064742, а також рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.11.2024 у справі №750/5649/24, що набрало законної сили та має преюдиційне значення.

Наголошує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у відповідача вини у несвоєчасній сплаті аліментів та правомірність вимог позивачки про стягнення неустойки у заявленому розмірі.
Зазначає, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача до суду першої інстанції надані належні та достатні докази, такі як, договір про надання правової допомоги, копії рахунку та квитанції про сплату послуг адвоката, а також додаткову угоду до договору про надання правової допомоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу, представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Хоменко М.А., які просили залишити в силі рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в іншій редакції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти та утворення заборгованості з незалежних від нього причин відповідачем не надано, наведений позивачем у позові розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів є вірним та порахований у відповідності до ст. 196 СК України.
Однак повністю погодитись з таким висновком районного суду апеляційний суд не може, з огляду на наступне.

Судом у справі встановлено, що з 24.07.1999 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.03.2024 (справа №750/2969/24), що набрало законної сили 27.04.2024 (а.с. 19-24).
Від шлюбу сторони мають двох спільних доньок – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 досягла повноліття) (а.с. 17-18).

Судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.04.2018 (справа №750/2457/18) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 23.03.2018 та до досягнення дітьми повноліття (а.с. 23-24, 146, 157).
Вказаний судовий наказ був пред`явлений позивачкою до виконання та перебував на примусовому виконанні у Прилуцькому міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Чернігівській області - ВП №56432255.
23.10.2018 ОСОБА_1 звернулась до виконавчої служби із заявою про повернення виконавчого документа без подальшого виконання, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 в добровільному порядку надає кошти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 (а.с. 87).
Постановою старшого державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Пилипенка О.М. про повернення виконавчого документа стягувачу від 21 грудня 2018 року судовий наказ №750/2457/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника і скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 100).
05.02.2024 ОСОБА_5 звернулася до начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шило Т.О. із заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій просила прийняти на виконання судовий наказ №750/2457/18, виданий Деснянським районним судом м. Чернігова 02 квітня 2018 року, про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_4 (а.с. 85-86). 
Постановою старшого державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мойсієнко Л.Д. від 06.02.2024 відкрито виконавче провадження ВП №74064742 про примусове виконання судового наказу №750/2457/18 (а.с. 147, 157). 
Постановою старшого державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мойсієнко Л.Д. від 06.03.2024 у ВП №74064742 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2 (а.с. 103).

Постановами старшого державного виконавця Прилуцького ВДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мойсієнко Л.Д. від 07.05.2024 та 19.09.2024 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 (а.с. 104, 122, 149-151, 160-161).
Згідно зі складеним старшим державним виконавцем Прилуцького ВДВС Східного МРУ МЮ Матійко Г.М. розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 станом на 05.09.2025 – сукупний розмір заборгованості відповідача за період з березня 2018 року по січень 2025 року склав 55 469,72 грн (а.с. 164-166).
У лютому 2025 року заборгованість була сплачена боржником у повному обсязі.
У зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі постановою головного державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іваненко Л.В. від 11.03.2025 знято арешт з усіх рахунків боржника (а.с. 152, 161 зворот).
У квітні 2024 року ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_5 про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, які були стягнуті на підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.04.2018, що утворилася за період з 23.10.2018 по 18.06.2022 у сумі 45 181,15 грн.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.11.2024 (справа №750/5649/24) позов ОСОБА_2 задоволено частково. Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами, що стягнуті на підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.04.2018 у справі №750/2457/18, яка утворилася за період з 23.10.2018 по 18.06.2022, у сумі 1 217 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 25-34).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватись платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Частиною 3 ст. 195 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору – судом.
У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (ч. 1 ст. 196 СК України).
Згідно зі ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 1 та 2 ст. 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 в справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) зазначено, що: «у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2023 у справі №705/2656/21 уважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2018 у справі №572/1689/16-ц (провадження №61-311св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками».
Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.02.2021 в справі №461/7406/18 (провадження №61-2128св20) та від 28.10.2020 в справі №610/1213/17 (провадження №61-212св18).
Отже, відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.

Судом у справі встановлено, що з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.04.2018, який перебував на виконанні Прилуцького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Чернігівській області до 21.12.2018.
Повторно позивачка подала судовий наказ до примусового виконання 05.02.2024.
ОСОБА_2 здійснював платежі в рахунок сплати аліментів у період з червня 2018 року по листопад 2018 року, з червня 2024 року та у лютому 2025 року погасив у повному розмірі заборгованість зі сплати аліментів, нараховану державним виконавцем, з березня по липень 2025 року аліменти сплачувались відповідачем у повному розмірі, заборгованість відсутня.
Отже з матеріалів справи слідує, що обов`язок відповідача щодо сплати аліментів підтверджується судовим наказом, заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів.

Не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги на те, що у спірний період відповідач здійснював утримання дитини, на підтвердження чого у матеріалах справи наявна виписка по його банківському рахунку за період з 23.03.2018 по 31.01.2024, а також на проживання сторін (стягувача та боржника) однією сім`єю після ухвалення рішення про стягнення аліментів з огляду на наступне.
Частинами 4, 5 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Так, у квітні 2024 року ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Позов обґрунтовував тим, що у період з 23.10.2018 по 18.06.2022 сторони та їх неповнолітня дочка ОСОБА_4 проживали разом, у вказаний період він забезпечував дитину всім необхідним, купував одяг, взуття, ліки, продукти харчування, поповнював мобільний телефон. Уважав, що при розрахунку заборгованості не враховано надані ним документи про сплату на суму 76 285,89 грн.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.11.2024 (справа №750/5649/24) позов ОСОБА_2 задоволено частково, звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами, що стягнуті на підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.04.2018 у справі №750/2457/18, яка утворилася за період з 23.10.2018 по 18.06.2022, у сумі 1 217 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами районний суд врахував, що у період з листопада 2018 року до лютого 2020 року позивачем було сплачено 1 217 грн за харчування дочки у школі, що визнавалось і відповідачкою, які не враховані державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості за аліментами.
Також, судом встановлено, що сама по собі обставина спільного проживання сторін у спірний період не є достатньою підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами та не свідчить про виконання позивачем свого обов`язку з утримання дитини.
Таким чином в межах розгляду вказаної справи судом вже перевірялась обставина надання відповідачем в добровільному порядку коштів на утримання дитини у період з 23.10.2018 по 18.06.2022, що знайшло своє підтвердження лише на суму 1 217 грн.
За викладених обставин, не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що з матеріалів справи та наданих ним доказів не вбачається свідомого та навмисного його ухиляння від сплати аліментів, а тому підстави для нарахування пені за прострочення сплати аліментних платежів відсутні.
Посилання заявника на те, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.11.2024 у справі №750/5649/24 його звільнено від сплати заборгованості за аліментами за період з 23.10.2018 по 18.06.2022 у розмірі 1 217 грн, що підтверджує факт утримання останнім своєї дитини та неухиляння від батьківських обов`язків в спірний період, зводиться до звуженого тлумачення обов`язку зі сплати аліментів. Кошти на загальну суму 1 217 грн були сплачені частинами лише 11.11.2018 (160 грн), 22.12.2018 (5,75 грн та 60 грн), 30.01.2019 (130,25 грн), 21.03.2019 (178,50 грн), 19.04.2019 (147 грн), 22.10.2019 (189 грн), 29.11.2019 (210 грн) та 26.02.2020 (136,50 грн), докази того, що відповідач вчасно, систематично та у повному обсязі виконував обов`язок зі сплати аліментів на утримання дитини у матеріалах справи відсутні.
Доводи апеляційної скарги про те, що обставина непред`явлення судового наказу до примусового виконання протягом часу з 21.12.2018 до 05.02.2024, виключають вину платника аліментів у виникненні заборгованості, є неспроможними, оскільки обов`язок відповідача сплачувати аліменти встановлено положеннями ст. 180, 181 СК України та визначено судовим рішенням, стороною відповідача не доведено добровільного виконання ним вказаного обов`язку в спірний період.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Однак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд не здійснив належної перевірки розрахунку заборгованості, не відобразивши у своєму рішенні алгоритму розрахунку пені. Так, з наведеного у рішенні суду розрахунку пені вбачається, що районний суд повністю погодився із розрахунком пені, проведеним позивачкою, який не відповідає вимогам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. 
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц.
У постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №711/679/21 висловлена наступна правова позиція: при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 ч. 1 ст. 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Отже, з урахуванням наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 станом на 05.09.2025 (а.с. 164-166), розрахунок неустойки (пені) по аліментах належить здійснювати таким чином:
540 грн (заборгованість за березень 2018 року) х 61 (кількість днів прострочення з 01.04.2018 до 31.05.2018 – погашено у червні 2018 року) х 1% = 329,40 грн;
1 860 грн (заборгованість за квітень 2018 року) х 31 (кількість днів прострочення з 01.05.2018 до 31.05.2018 – погашено частково у червні 2018 року) х 1% = 576,60 грн;

У червні 2018 року сплачено 1 740 грн, з яких погашено борг за березень 2018 року у сумі 540 грн та частково за квітень 2018 року у сумі 1 200 грн (залишок заборгованості за квітень 2018 року – 660 грн).

2 520 грн (1 860 грн заборгованість за травень 2018 року + 660 грн залишок заборгованості за квітень 2018 року) х 30 (кількість днів прострочення з 01.06.2018 до 30.06.2018 – погашено у липні 2018) х 1% = 756 грн;

У липні 2018 року сплачено 3 822 грн, з яких погашено борг у сумі 2 520 грн за квітень-травень 2018 року та суму аліментів 972 грн за липень 2018 – залишок переплати 330 грн.
У серпні – листопаді 2018 року аліменти сплачені у повному обсязі.

683,50 грн (1 013,50 грн заборгованість за грудень 2018 року – 330 грн переплати) х 1978 (кількість днів прострочення з 01.01.2019 до 31.05.2024 – погашено у червні 2024 року) х 1% = 13 519,63 грн;
1 013,50 грн (заборгованість за січень 2019 року) х 1947 (кількість днів прострочення з 01.02.2019 до 31.05.2024 – погашено у червні 2024 року) х 1% = 19 732,84 грн;
1 013,50 грн (заборгованість за лютий 2019 року) х 1919 (кількість днів прострочення з 01.03.2019 до 31.05.2024 – погашено у червні 2024 року) х 1% = 19 449,06 грн;
1 013,50 грн (заборгованість за березень 2019 року) х 1888 (кількість днів прострочення з 01.04.2019 до 31.05.2024 – погашено у червні 2024 року) х 1% = 19 134,88 грн;
1 013,50 грн (заборгованість за квітень 2019 року) х 1858 (кількість днів прострочення з 01.05.2019 до 31.05.2024 – погашено у червні 2024 року) х 1% = 18 830,83 грн;
1 013,50 грн (заборгованість за травень 2019 року) х 1827 (кількість днів прострочення з 01.06.2019 до 31.05.2024 – погашено у червні 2024 року) х 1% = 18 516,64 грн;
1 013,50 грн (заборгованість за червень 2019 року) х 1797 (кількість днів прострочення з 01.07.2019 до 31.05.2024 – погашено у червні 2024 року) х 1% = 18 212,60 грн;
1 059 грн (заборгованість за липень 2019 року) х 1766 (кількість днів прострочення з 01.08.2019 до 31.05.2024 – погашено у червні 2024 року) х 1% = 18 701,94 грн;

У червні 2024 року сплачено 8 331,23 грн, з яких погашено вищевказану заборгованість за грудень 2018 року – липень 2019 року у загальній сумі 8 153,50 грн – залишок переплати 177,73 грн.

881,27 грн (1 059 грн заборгованість за серпень 2019 року – 177,73 грн переплати) х 1765 (кількість днів прострочення з 01.09.2019 до 30.06.2024 - погашено у липні 2024) х 1% = 15 554,41 грн;

У липні 2024 року сплачено 1 598 грн, з яких погашено вказану заборгованість у 881,27 грн, - залишок переплати 716,73 грн

342,27 грн (1 059 грн заборгованість за вересень 2019 року – 716,73 грн переплати) х 1766 (кількість днів прострочення з 01.10.2019 до 31.07.2024 - погашено у серпні 2024 року) х 1% = 6 044,49 грн;

У серпні 2024 року сплачено 1 598 грн, з яких погашено вказану заборгованість у 342,27 грн за вересень 2019 року та у 1 059 грн за жовтень 2019 року, - залишок переплати 196,73 грн

862,27 грн (1 059 грн заборгованість за листопад 2019 року – 196,73 грн переплати) х 1736 (кількість днів прострочення з 01.12.2019 до 31.08.2024 - погашено у вересні 2024 року) х 1% = 14 969 грн;

У вересні 2024 року сплачено 1 598 грн, з яких погашено вказану заборгованість у 862,27 грн за листопад 2019 року, - залишок переплати 735,73 грн.

373,27 грн (1 109 грн заборгованість за грудень 2019 року – 735,73 грн переплати) х 1735 (кількість днів прострочення з 01.01.2020 до 30.09.2024 - погашено у жовтні 2024 року) х 1% = 6 476,23 грн;
1 109 грн (заборгованість за січень 2020 року) х 1704 (кількість днів прострочення з 01.02.2020 до 30.09.2024 - погашено у жовтні 2024 року) х 1% = 18 897,36 грн;
1 109 грн (заборгованість за лютий 2020 року) х 1675 (кількість днів прострочення з 01.03.2020 до 30.09.2024 - погашено у жовтні 2024 року) х 1% = 18 575,75 грн;
1 109 грн (заборгованість за березень 2020 року) х 1644 (кількість днів прострочення з 01.04.2020 до 30.09.2024 - погашено у жовтні 2024 року) х 1% = 18 231,96 грн;

У жовтні 2024 року сплачено 4 342 грн, з яких погашено вказану заборгованість у 373,27 грн за грудень 2019 року, у 1 109 грн за січень 2020 року, у 1 109 грн за лютий 2020 року та 1 109 грн за березень 2020 року, - залишок переплати 641,73 грн.

467,27 грн (1 109 грн заборгованість за квітень 2020 року – 641,73 грн переплати) х 1645 (кількість днів прострочення з 01.05.2020 до 31.10.2024 - погашено у листопаді 2024 року) х 1% = 7 686,59 грн;
1 109 грн (заборгованість за травень 2020 року) х 1614 (кількість днів прострочення з 01.06.2020 до 31.10.2024 - погашено у листопаді 2024 року) х 1% = 17 899,26 грн;
1 109 грн (заборгованість за червень 2020 року) х 1584 (кількість днів прострочення з 01.07.2020 до 31.10.2024 - погашено у листопаді 2024 року) х 1% = 17 566,56 грн;
1 159 грн (заборгованість за липень 2020 року) х 1553 (кількість днів прострочення з 01.08.2020 до 31.10.2024 - погашено у листопаді 2024 року) х 1% = 17 999,27 грн;
1 159 грн (заборгованість за серпень 2020 року) х 1522 (кількість днів прострочення з 01.09.2020 до 31.10.2024 - погашено у листопаді 2024 року) х 1% = 17 639,98 грн;
1 159 грн (заборгованість за вересень 2020 року) х 1492 (кількість днів прострочення з 01.10.2020 до 31.10.2024 - погашено у листопаді 2024 року) х 1% = 17 292,28 грн;

У листопаді 2024 року сплачено 6 943,13 грн, з яких погашено вказану заборгованість у 467,27 грн за квітень 2020 року, у 1 109 грн за травень 2020 року, у 1 109 грн за червень 2020 року, у 1 159 грн за липень 2020 року, у 1 159 грн за серпень 2020 року та 1 159 грн за вересень 2020 року, - залишок переплати 780,86 грн.

378,14 грн (1 159 грн заборгованість за жовтень 2020 року – 780,86 грн переплати) х 1491 (кількість днів прострочення з 01.11.2020 до 30.11.2024 - погашено у грудні 2024 року) х 1% = 5 638,07 грн;
1 159 грн (заборгованість за листопад 2020 року) х 1461 (кількість днів прострочення з 01.12.2020 до 30.11.2024 - погашено у грудні 2024 року) х 1% = 16 392,99 грн;
1 197,50 грн (заборгованість за грудень 2020 року) х 1430 (кількість днів прострочення з 01.01.2021 до 30.11.2024 - погашено у грудні 2024 року) х 1% = 17 124,25 грн;
1 197,50 грн (заборгованість за січень 2021 року) х 1399 (кількість днів прострочення з 01.02.2021 до 30.11.2024 - погашено у грудні 2024 року) х 1% = 16 753,02 грн;
1 197,50 грн (заборгованість за лютий 2021 року) х 1371 (кількість днів прострочення з 01.03.2021 до 30.11.2024 - погашено у грудні 2024 року) х 1% = 16 417,72 грн;
1 197,50 грн (заборгованість за березень 2021 року) х 1340 (кількість днів прострочення з 01.04.2021 до 30.11.2024 - погашено у грудні 2024 року) х 1% = 16 046,50 грн;
1 197,50 грн (заборгованість за квітень 2021 року) х 1310 (кількість днів прострочення з 01.05.2021 до 30.11.2024 - погашено у грудні 2024 року) х 1% = 15 687,25 грн;
1 197,50 грн (заборгованість за травень 2021 року) х 1279 (кількість днів прострочення з 01.06.2021 до 30.11.2024 - погашено у грудні 2024 року) х 1% = 15 316,02 грн;
1 197,50 грн (заборгованість за червень 2021 року) х 1249 (кількість днів прострочення з 01.07.2021 до 30.11.2024 - погашено у грудні 2024 року) х 1% = 14 956,77 грн;
1 255 грн (заборгованість за липень 2021 року) х 1219 (кількість днів прострочення з 01.08.2021 до 30.11.2024 - погашено у грудні 2024 року) х 1% = 15 298,45 грн;
1 255 грн (заборгованість за серпень 2021 року) х 1188 (кількість днів прострочення з 01.09.2021 до 30.11.2024 - погашено у грудні 2024 року) х 1% = 14 909,40 грн;
1 255 грн (заборгованість за вересень 2021 року) х 1158 (кількість днів прострочення з 01.10.2021 до 30.11.2024 - погашено у грудні 2024 року) х 1% = 14 532,90 грн;
1 255 грн (заборгованість за жовтень 2021 року) х 1127 (кількість днів прострочення з 01.11.2021 до 30.11.2024 - погашено у грудні 2024 року) х 1% = 14 143,85 грн;
1 255 грн (заборгованість за листопад 2021 року) х 1096 (кількість днів прострочення з 01.12.2021 до 30.11.2024 - погашено у грудні 2024 року) х 1% = 13 754,80 грн;

У грудні 2024 року сплачено 16 200,62 грн, з яких погашено вказану заборгованість у 378,14 грн за жовтень 2020 року, у 1 159 грн за листопад 2020 року, у 1 197,50 грн за грудень 2020 року, у 1 197,50 грн за січень 2021 року, у 1 197,50 грн за лютий 2021 року, у 1 197,50 грн за березень 2021 року, у 1 197,50 грн за квітень 2021 року, у 1 197,50 грн за травень 2021 року, у 1 197,50 грн за червень 2021 року, у 1 255 грн за липень 2021 року, у 1 255 грн за серпень 2021 року, у 1 255 грн за вересень 2021 року, у 1 255 грн за жовтень 2021 року та у 1 255 грн за листопад 2021 року, - залишок переплати 5,98 грн.

1 303,02 грн (1 309 грн заборгованість за грудень 2021 року – 5,98 грн переплати) х 1096 (кількість днів прострочення з 01.01.2022 до 31.12.2024 - погашено у січні 2025 року) х 1% = 14 281,10 грн;
1 309 грн (заборгованість за січень 2022 року) х 1065 (кількість днів прострочення з 01.02.2022 до 31.12.2024 - погашено у січні 2025 року) х 1% = 13 940,85 грн;
1 309 грн (заборгованість за лютий 2022 року) х 1034 (кількість днів прострочення з 01.03.2022 до 31.12.2024 - погашено у січні 2025 року) х 1% = 13 535,06 грн;
1 309 грн (заборгованість за березень 2022 року) х 1006 (кількість днів прострочення з 01.04.2022 до 31.12.2024 - погашено у січні 2025 року) х 1% = 13 168,54 грн;
1 309 грн (заборгованість за квітень 2022 року) х 975 (кількість днів прострочення з 01.05.2022 до 31.12.2024 - погашено у січні 2025 року) х 1% = 12 762,75 грн;
1 309 грн (заборгованість за травень 2022 року) х 945 (кількість днів прострочення з 01.06.2022 до 31.12.2024 - погашено у січні 2025 року) х 1% = 12 370,05 грн;
1 309 грн (заборгованість за червень 2022 року) х 914 (кількість днів прострочення з 01.07.2022 до 31.12.2024 - погашено у січні 2025 року) х 1% = 11 964,26 грн;
1 372 грн (заборгованість за липень 2022 року) х 884 (кількість днів прострочення з 01.08.2022 до 31.12.2024 - погашено у січні 2025 року) х 1% = 12 128,48 грн;

У січні 2025 року сплачено 11 165 грн, з яких погашено вказану заборгованість у 1 303,02 грн за грудень 2021 року, у 1 309 грн за січень 2022 року, у 1 309 грн за лютий 2022 року, у 1 309 грн за березень 2022 року, у 1 309 грн за квітень 2022 року, у 1 309 грн за травень 2022 року, у 1 309 грн за червень 2022 року та у 1 372 грн за липень 2022 року, - залишок переплати 635,98 грн.

736,02 грн (1 372 грн заборгованість за серпень 2022 року – 635,98 грн переплати) х 884 (кількість днів прострочення з 01.09.2022 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 6 506,42 грн;
1 372 грн (заборгованість за вересень 2022 року) х 854 (кількість днів прострочення з 01.10.2022 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 11 716,88 грн;
1 372 грн (заборгованість за жовтень 2022 року) х 823 (кількість днів прострочення з 01.11.2022 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 11 291,56 грн;
1 372 грн (заборгованість за листопад 2022 року) х 793 (кількість днів прострочення з 01.12.2022 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 10 879,96 грн;
1 416,50 грн (заборгованість за грудень 2022 року) х 762 (кількість днів прострочення з 01.01.2023 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 10 793,73 грн;
1 416,50 грн (заборгованість за січень 2023 року) х 731 (кількість днів прострочення з 01.02.2023 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 10 354,61 грн;
1 416,50 грн (заборгованість за лютий 2023 року) х 703 (кількість днів прострочення з 01.03.2023 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 9 957,99 грн;
1 416,50 грн (заборгованість за березень 2023 року) х 672 (кількість днів прострочення з 01.04.2023 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 9 518,88 грн;
1 416,50 грн (заборгованість за квітень 2023 року) х 642 (кількість днів прострочення з 01.05.2023 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 9 093,93 грн;
1 416,50 грн (заборгованість за травень 2023 року) х 611 (кількість днів прострочення з 01.06.2023 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 8 654,81 грн;
1 416,50 грн (заборгованість за червень 2023 року) х 581 (кількість днів прострочення з 01.07.2023 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 8 229,86 грн;
1 416,50 грн (заборгованість за липень 2023 року) х 550 (кількість днів прострочення з 01.08.2023 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 7 790,75 грн;
1 416,50 грн (заборгованість за серпень 2023 року) х 519 (кількість днів прострочення з 01.09.2023 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 7 351,63 грн;
1 416,50 грн (заборгованість за вересень 2023 року) х 489 (кількість днів прострочення з 01.10.2023 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 6 926,68 грн;
1 416,50 грн (заборгованість за жовтень 2023 року) х 458 (кількість днів прострочення з 01.11.2023 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 6 487,57 грн;
1 416,50 грн (заборгованість за листопад 2023 року) х 428 (кількість днів прострочення з 01.12.2023 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 6 062,62 грн;
1 416,50 грн (заборгованість за грудень 2023 року) х 397 (кількість днів прострочення з 01.01.2024 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 5 623,50 грн;
1 598 грн (заборгованість за січень 2024 року) х 366 (кількість днів прострочення з 01.02.2024 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 5 848,68 грн;
1 598 грн (заборгованість за лютий 2024 року) х 337 (кількість днів прострочення з 01.03.2024 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 5 385,26 грн;
1 598 грн (заборгованість за березень 2024 року) х 306 (кількість днів прострочення з 01.04.2024 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 4 889,88 грн;
1 598 грн (заборгованість за квітень 2024 року) х 276 (кількість днів прострочення з 01.05.2024 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 4 410,48 грн;
1 598 грн (заборгованість за травень 2024 року) х 245 (кількість днів прострочення з 01.06.2024 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 3 915,10 грн;
1 894,81 грн (заборгованість за червень 2024 року) х 215 (кількість днів прострочення з 01.07.2024 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 4 073,84 грн;
2 442,32 грн (заборгованість за липень 2024 року) х 184 (кількість днів прострочення з 01.08.2024 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 4 493,87 грн;
2 442,32 грн (заборгованість за серпень 2024 року) х 153 (кількість днів прострочення з 01.09.2024 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 3 736,75 грн;
2 314,84 грн (заборгованість за вересень 2024 року) х 123 (кількість днів прострочення з 01.10.2024 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 2 847,25 грн;
2 314,84 грн (заборгованість за жовтень 2024 року) х 92 (кількість днів прострочення з 01.11.2024 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 2 129,65 грн;
5 401,29 грн (заборгованість за листопад 2024 року) х 62 (кількість днів прострочення з 01.12.2024 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 3 348,80 грн;
3 722,41 грн (заборгованість за грудень 2024 року) х 31 (кількість днів прострочення з 01.01.2025 до 31.01.2025 - погашено у лютому 2025 року) х 1% = 1 153,95 грн;

У лютому 2025 року сплачено 58 178,09 грн, з яких погашено заборгованість за серпень 2022 року – лютий 2025 року, надалі аліментні платежі сплачувались у повному обсязі.

Таким чином, загальна сума неустойки (пені), яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за несвоєчасну сплату аліментів становить 847 191,53 грн.

Оскільки розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ч. 1 ст. 196 СК України та дійшов правильного висновку про зменшення розміру пені до 55 469,72 грн.

З урахуванням того, що до висновку про задоволення позову районний суд дійшов з хибним обрахунком розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів через неправильне застосування законодавчих вимог в цій частині, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.09.2025 належить змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Щодо розподілу витрати на професійну правничу допомогу 

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливо виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідною роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.01.2022 у справі № 757/36628/16-ц.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 268).
Як зазначалось вище, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі № 727/463/19, від 20.09.2023 у справі № 753/7936/22, від 31.10.2024 у справі № 242/3831/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18, від 02.06.2022 у справі № 15/8/203/20.

У позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, зазначаючи, що орієнтовний розрахунок понесених судових витрат на професійну правничу допомогу становить 13 000 грн.
Представництво інтересів ОСОБА_1 у Деснянському районному суді м. Чернігова здійснювала адвокат Хоменко М.А. відповідно до ордеру серії СВ №1135854 від 22.07.2025, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги №09/07/25 від 09.07.2025, укладеного ОСОБА_1 з Адвокатським об`єднанням «Лігалай айк`ю груп» (а.с. 45-46).
Відповідно до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №09/07/25 від 09.07.2025 та додаткової угоди до нього №1 від 01.09.2025, укладених між Адвокатським об`єднанням «Лігалай айк`ю груп» (далі адвокатське об`єднання) та ОСОБА_1 (замовник) (а.с. 40-42, 177), адвокатське об`єднання зобов`язується надати замовнику наступні послуги: складання та подання до Деснянського районного суду м. Чернігова позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів; представництво інтересів позивача ОСОБА_1 під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у Деснянському районному суді м. Чернігова.
Вартість послуг за цим договором становить 13 000 грн. Замовник зобов`язаний здійснювати оплату вартості послуг на підставі рахунку (який може бути надісланий на електронну пошту замовника).
Згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» №1.208153007.1 від 09.07.2025 ОСОБА_1 сплатила АО «Лігалай айк`ю груп» 13 000 грн з призначенням платежу «сплата згідно рахунку №179 від 09.07.2025, надання правової допомоги згідно з договором №09/07/25 від 09.07.2025, ОСОБА_1 » (а.с. 43-44).
Адвокатом Хоменко М.А. складено, підписано та подано до суду позовну заяву з додатками, копії документів завірені адвокатом, заяву про приєднання до матеріалів справи документів (а.с. 1-47, 174-178).
Адвокат Хоменко М.А. брала участь у судових засіданнях: 28.08.2025 з 08:51 год. до 11:50 год. (2 год. 59 хв), 09.09.2025 з 11:30 год. до 12:53 год. (1 год. 23 хв), всього 4 год. 22 хв (а.с. 132-135, 179-180).
Відповідачем ОСОБА_2 було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому він просив повністю відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн, посилаючись на те, що стороною позивача не надано відповідні уточнюючі докази вартості послуг правової допомоги, інформації про конкретизовані складові вартостей всіх наданих послуг, витрати на оплату послуг адвоката у вказаному розмірі є неспівмірними та непропорційні з ціною позову і складністю справи (а.с. 63-68).
Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Аналогічні правила застосовуються до визначення витрат на проведення експертизи та залучення експерта (постанови Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №200/10535/19-а, від 18.03.2021 у справі №520/4012/19, від 23.04.2021 у справі №521/15516/19, від 14.06.2021 у справі №826/13244/16).
Ураховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, що регулюють питання сплати, дослідження та розподілу судових витрат між сторонами судового процесу, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також з огляду на заперечення відповідача проти заявленого розміру судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що визначений судом першої інстанції до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розмір витрат на професійну правничу допомогу належить зменшити з 13 000 грн до 10 000 грн.

Адвокат Хоменко М.А. представляла інтереси ОСОБА_1 під час перегляду справи в Чернігівському апеляційному суді відповідно до ордера серії СВ №1145781 від 22.10.2025, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги №22/10/25 від 22.10.2025, укладеного ОСОБА_1 з Адвокатським об`єднанням «Лігалай айк`ю груп» (а.с. 224, 232-234).
Відповідно до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №33/10/25 від 22.10.2025, укладених між Адвокатським об`єднанням «Лігалай айк`ю груп» (далі адвокатське об`єднання) та ОСОБА_1 (замовник), адвокатське об`єднання зобов`язується надати замовнику наступні послуги: ознайомлення з матеріалами цивільної справи №750/10348/25 у Чернігівському апеляційному суді; складання та подання до Чернігівського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.09.2025 у справі №750/10348/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів; представництво інтересів позивача ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду цивільної справи №750/10348/25 у Чернігівському апеляційному суді.
Вартість послуг за цим договором становить 11 500 грн. Замовник зобов`язаний здійснювати оплату вартості послуг на підставі рахунку (який може бути надісланий на електронну пошту замовника).
Згідно з квитанцією до платіжної інструкції АТ «Перший український міжнародний банк» №52567320 від 22.10.2025 ОСОБА_1 сплатила АО «Лігалай айк`ю груп» 11 500 грн з призначенням платежу «надання правової (професійної правничої) допомоги, рах. №245 від 22.10.2025, ОСОБА_1 » (а.с. 234 зворот, 235).
Під час перегляду справи в апеляційному суді адвокат Хоменко М.А. подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 22.10.2025 та 23.10.2025 нею здійснено ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 222-224).
У встановлені процесуальним законодавством строки адвокатом Хоменко М.А. підготовлено, підписано та подано до апеляційного суду через систему «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу, в якому, в тому числі, заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею судових витрат пов`язаних з розглядом даної справи у Чернігівському апеляційному суді у розмірі 11 500 грн. До відзиву адвокатом додані документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правову допомогу, а також квитанція про надсилання копії відзиву з додатками відповідачу ОСОБА_2 (а.с. 227-236).
Адвокат Хоменко М.А. брала участь у судовому засіданні 23.01.2026.
Відповідачем ОСОБА_2 подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому він просить повністю відмовити позивачці у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 500 грн, посилаючись на те, що витрати на оплату послуг адвоката у вказаному розмірі є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг(ця справа не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалось), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (а.с. 237-240).
Розподіляючи понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному неї розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати критеріям розумної необхідності та реальності таких витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Суд при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20.
Як вбачається з матеріалів справи, правова позиція ОСОБА_1 була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору судом першої та апеляційної інстанції, а адвокат Хоменко М.А. надавала правову допомогу позивачці в обох інстанціях, тому, відповідно, була обізнана у справі з усіма деталями, що з неї випливають. 
У постанові Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №810/3213/16 зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, має бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним у порівнянні з ціною позову. Суд має також враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Заявлені до відшкодування ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, на переконання апеляційного суду, є завищеними та неспівмірними. Оцінивши їх необхідність колегія суддів прийшла до висновку про зменшення заявленої суми.
З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись, у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 вересня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, та зменшити визначений до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розмір витрат на професійну правничу допомогу з 13 000 грн до 10 000 грн.
В іншій частині рішення суду - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 28.01.2026.

ОСОБА_2 - зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 
ОСОБА_1 - зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко