ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
19.01.2026	Справа № 910/11292/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Капцової Т.П., за участю секретаря судового засідання Баринової О.І., розглянувши за правилами загального позовного провадження у закритому судовому засіданні справу
за позовом Заступника керівника Вінницької обласної прокуратури (вул.Монастирська, буд.33, м.Вінниця, Вінницька обл., 21050; ідентифікаційний код 02909909) в інтересах держави в особі Департаменту з питань цивільного захисту, ресурсного забезпечення сил оборони і безпеки Вінницької обласної державної адміністрації (вул.Монастирська, буд.26, м.Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., 21050; ідентифікаційний код 20098691)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асап Демо» (вул.Бориса Гмирі, буд.8-Б, оф.198, м.Київ, 02072; ідентифікаційний код 41362870)
про визнання недійсним пункту договору та стягнення 108 333,00 грн

За участі представників:
від прокуратури: Дущак Д.В.;
від позивача: Годованюк А.О.;
від відповідача: Коротких В.О.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник керівника Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту з питань цивільного захисту, ресурсного забезпечення сил оборони і безпеки Вінницької обласної державної адміністрації звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асап Демо», у якій просить суд: 
- визнати недійсним пункт 3.3 договору № 94 від 11.07.2023, укладеного між Департаментом з питань цивільного захисту, ресурсного забезпечення сил оборони і безпеки Вінницької обласної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю «Асап Демо» в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 108 333,00 грн;
- стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 108 333,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначає, що пункт 3.3 договору № 94 від 11.07.2023 суперечить положенням пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України щодо нарахування ПДВ, оскільки операції з постачання товару, що є предметом договору, звільняються від оподаткування ПДВ, що в свою чергу свідчить про недійсність вказаного пункту договору та необхідність стягнення з відповідача безпідставно отриманої ним суми ПДВ.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження у закритому судовому засіданні, підготовче засідання призначено на 27.10.2025, задоволено клопотання Заступника керівника Вінницької обласної прокуратури про витребування доказів та витребувано у Департаменту з питань цивільного захисту, ресурсного забезпечення сил оборони і безпеки Вінницької обласної державної адміністрації належним чином засвідчену копію договору № 94 від 11.07.2023, укладеного між Департаментом з питань цивільного захисту, ресурсного забезпечення сил оборони і безпеки Вінницької обласної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю «Асап Демо», та серед іншого встановлено учасникам справи строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.
24.09.2025 від позивача надійшов витребуваний судом доказ.
03.10.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що поставлене обладнання було класифіковано за кодом УКТ ЗЕД 8517 62 00 00, який охоплює апаратуру для приймання, перетворення та передачі або відновлення голосу, зображення чи інших даних, включаючи ретранслятори. Зазначений код було визначено на підставі: технічної документації виробника, функціонального призначення товару, а також безпосередньо підтверджено працівниками митної служби України при проходженні митного контролю. Таким чином, класифікація товару за вказаним кодом є офіційною та обґрунтованою, і саме за цим кодом товар був оформлений згідно з митною декларацією. Беручи до уваги те, що товари за кодом УКТ ЗЕД 8517 62 00 00 не підлягають звільненню від оподаткування податком на додану вартість, а також враховуючи, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про закупівлю, а не державний контракт і позивач не є державним замовником у сфері оборони, режим оподаткування, визначений пп.4 п.32 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не може застосовуватись до операції з постачання за укладеним між ними договором, оскільки його предметом є товар, що не відноситься до товарів оборонного призначення, в силу того, що він придбавався не у порядку оборонної закупівлі, не для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони та не державним замовником у сфері оборони.
10.10.2025 від прокуратури надійшла відповідь на відзив, у якій прокурор доводить, що поставлене обладнання належить саме до товарної підкатегорії 8525 60 00 00 згідно з УКТ ЗЕД та класифікуються за ДК 021:2015:32230000-4 апаратура для передавання радіосигналу з приймальним пристроєм. Посилання відповідача на те, що правильним є код 8517 62 00 00, є помилковими, оскільки згідно з визначенням товарної групи 8517 УКТ ЗЕД, до неї належить телефонна апаратура, включно зі смартфонами, а також інша апаратура для передачі або приймання голосу, зображень чи інформації в мережах дротового або бездротового зв`язку (наприклад, локальних або глобальних). При цьому в самому описі зазначено, що ця товарна позиція не охоплює апаратуру товарних позицій 8525, 8527 або 8528. Тобто ретранслятор, який є апаратурою для радіозв`язку, не може бути віднесений до коду 8517, оскільки це окрема категорія обладнання. При цьому прокурор зауважує, що зазначення певного коду в митній декларації не є підтвердженням його правильності, оскільки це лише відображення інформації, поданої декларантом під час оформлення товару. Коректність класифікації товару за УКТ ЗЕД має визначатись на підставі його технічних характеристик, функціонального призначення та відповідності пояснення. Також, за доводами прокурора, закупівля апаратури для передавання радіосигналу з приймальним пристроєм здійснювалась на виконання рішень органів військового управління та у межах компетенції позивача, визначеної оборонним та безпековим законодавством України; у межах повноважень, передбачених законами України, Департамент фактично виконував функції суб`єкта забезпечення потреб оборони, що є підставою для застосування пільг, зокрема звільнення від сплати ПДВ при здійсненні закупівель згідно з пп.4 п.32 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України. При цьому на таке обладнання не мав бути складений сертифікат кінцевого споживача, оскільки законодавець прямо передбачив альтернативність підстав для звільнення від сплати ПДВ за вказаним підпунктом: або наявність сертифіката кінцевого споживача або визначення отримувача в умовах договору. У спірному випадку договором прямо визначено, що отримувачем товару є Департамент з питань цивільного захисту обласної військової адміністрації, який виконує функції у сфері оборони та цивільного захисту.
У підготовче засідання 27.10.2025 з`явилися представники прокуратури та позивача, представник відповідача не з`явився.
У підготовчому засіданні 27.10.2025 судом було прийнято відзив відповідача та відповідь прокуратури на відзив.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2025 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 08.12.2025.
12.11.2025 від прокуратури надійшли додаткові пояснення щодо класифікації поставленого обладнання за кодом УКТ ЗЕД.
У підготовче засідання 08.12.2025 з`явились представники прокуратури та відповідача, представник позивача не з`явився.
У підготовчому засіданні 08.12.2025 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.01.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 позивача було повідомлено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.01.2026.
У судове засідання 19.01.2026 з`явилися представники учасників справи.
Представники прокуратури та позивача надали суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.
Представник відповідача, також, надав суду усні пояснення по суті спору, проти позову заперечував з підстав наведених у відзиві.
У судовому засіданні 19.01.2026 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд
ВСТАНОВИВ:

11.07.2023 між Департаментом з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Вінницької обласної державної адміністрації (у подальшому найменування змінено на Департамент з питань цивільного захисту, ресурсного забезпечення сил оборони і безпеки Вінницької обласної державної адміністрації; замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Асап Демо» (постачальник) було укладено договір про закупівлю № 94 (далі - Договір), згідно з пунктом 1.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується передати замовникові товари, а саме:
- Апаратура для передавання радіосигналу з приймальним пристроєм (Ретранслятор Hytera HR1065 400-470MHz (FES 256 encryption, IP Site Connect) у комплекті з кабелем для програмування ретрансляторів (HR1065) (USB Data cable Hytera PC40) код ДК 021:2015:32230000-4;
- Інсталяційний комплект в складі: Дуплексний фільтр DCPR4201-C6, Грозозахист RLP-50/1000, GPF 703 N 370-510 Tunable антена базова УКВ, Коаксіальний кабель RG8 29м., Кабель RG58 C/U 1 м. код ДК 021:2015:32400000-7,
а замовник зобов`язується прийняти та оплатити товар, в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток № 1 до Договору), яка є його невід`ємною частиною.
Загальна вартість Договору складає 739 998,00 грн з ПДВ, ПДВ - 123 333,00 грн, сума без ПДВ - 616 665,00 грн (пункт 3.3 Договору).
Пунктом 5.1 Договору визначено, що постачальник поставляє замовнику товар за Договором згідно зі специфікацією в узгоджені строки.
Відповідно до пункту 5.2 Договору строк поставки товару до 08.08.2023.
У пункті 5.3 Договору визначено місце поставки товару.
Датою поставки товару є дата видаткової накладної з підписами замовника та постачальника (пункт 5.4 Договору).
Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.20223, а в частині оплати та гарантійних зобов`язань - до повного виконання їх сторонами (пункт 12.1 Договору).
Відповідно до видаткової накладної № 0397-23 від 11.07.2023 та акту приймання-передачі товару № 0397-23 від 11.07.2023 відповідач передав, а позивач отримав 10 комплектів товару, зазначеного у пункті 1.1 Договору та специфікації, що є додатком № 1 до Договору загальною вартістю 739 998,00 грн.
11.07.2023 Департамент з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Вінницької обласної державної адміністрації (позичкодавець) та Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (отримувач) підписали акт № 5 приймання-передачі, відповідно до якого позичкодавець передав, а отримувач прийняв у тимчасове безоплатне користування 8 комплектів обладнання на суму 591 998,40 грн, що було поставлено відповідачем за Договором.
11.07.2023 Департамент з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Вінницької обласної державної адміністрації (позичкодавець) та Військова частина НОМЕР_2 (користувач) підписали акт № 5 приймання-передачі, відповідно до якого позичкодавець передав, а користувач прийняв у тимчасове безоплатне користування 2 комплекти обладнання на суму 147 999,60 грн, що було поставлено відповідачем за Договором.
Платіжними інструкціями № 325 від 17.07.2023 на суму 649 998,00 грн та № 326 від 17.07.2023 на суму 90 000,00 грн позивачем було оплачено поставлений відповідачем товар за Договором.
18.07.2023 Департаментом з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Вінницької обласної державної адміністрації в електронній системі закупівель було оприлюднено звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель UА-2023-07-18-005550-a щодо закупівлі апаратури для передавання радіосигналу з приймальним пристроєм за ціною 739 998,00 грн.
18.08.2023 відповідачем було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 9 від 18.08.2023 щодо вищенаведеної господарської операції за Договором.
Листом № 15/2-276вих-25 від 27.06.2025 перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури звернувся до Департаменту з питань цивільного захисту, ресурсного забезпечення сил оборони і безпеки Вінницької обласної державної адміністрації з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави, у якому просив надати, зокрема, копії документів щодо закупівлі UА-2023-07-18-005550-a та виконання сторонами Договору.
У відповідь Департамент з питань цивільного захисту, ресурсного забезпечення сил оборони і безпеки Вінницької обласної державної адміністрації листом № 03-42-916 від 14.07.2025 надав копії документів, що не відносяться до інформації з обмеженим доступом.
Листом № 15/2-315вих-25 від 29.07.2025 заступник керівника Вінницької обласної прокуратури звернувся до Департаменту з питань цивільного захисту, ресурсного забезпечення сил оборони і безпеки Вінницької обласної державної адміністрації, у якому, вважаючи, що операції щодо закупівлі апаратури для передавання радіосигналу з приймальним пристроєм звільняються від оподаткування ПДВ, що свідчить про безпідставне включення до ціни Договору суми ПДВ, просив надати інформацію щодо заходів реагування, зокрема щодо визнання недійсним пункту 3.3 Договору та стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у сумі 108 333,00 грн.
Листом № 03-42-1029 від 11.08.2025 Департамент з питань цивільного захисту, ресурсного забезпечення сил оборони і безпеки Вінницької обласної державної адміністрації повідомив, що він звернувся до позивача щодо повернення безпідставно сплачених коштів у вигляді ПДВ у сумі 108 333,00 грн, які останній повертати відмовився у зв`язку з відсутністю для цього підстав, а самостійно здійснити заходи претензійно-позовного характеру позивач не має можливості у зв`язку із обмеженим фінансуванням.
У зв`язку з цим заступник керівника Вінницької обласної прокуратури направив позивачу лист-повідомлення № 15/2-364вих-25 від 02.09.2025 про те, що він має намір звернутися до суду в інтересах держави в особі Департаменту з питань цивільного захисту, ресурсного забезпечення сил оборони і безпеки Вінницької обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асап Демо» з позовом про визнання недійсним пункту 3.3 Договору та стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 108 333,00 грн.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац 1 частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.
База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) (пункт 188.1 статті 188 Податкового кодексу України).
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що за своєю правовою суттю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем товару (замовником послуг).
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20 вказала на те, що хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку.
Згідно з підпунктом 194.1.1 пункту 194.1 статті 194 Податкового кодексу України податок становить 20 відсотків, 7 і 14 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.
Пунктом 7.2 статті 7 Податкового кодексу України передбачено, що під час встановлення податку можуть передбачатися податкові пільги та порядок їх застосування.
За змістом пунктів 30.1, 30.2, 30.9 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Податкова пільга надається шляхом: а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору; б) зменшення податкового зобов`язання після нарахування податку та збору; в) встановлення зниженої ставки податку та збору; г) звільнення від сплати податку та збору.
Відповідно до підпункту 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України товарів, кінцевим отримувачем яких відповідно до сертифіката кінцевого споживача або згідно з умовами договору визначено правоохоронні органи, Міністерство оборони України, Збройні Сили України та інші військові формування, добровольчі формування територіальних громад, утворені відповідно до законів України, інші суб`єкти, що здійснюють боротьбу з тероризмом відповідно до закону та/або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, підприємства, які є виконавцями (співвиконавцями) державних контрактів (договорів) з оборонних закупівель: апаратури для передачі та приймання голосу, зображень та іншої інформації, включаючи апаратуру для комунікації в мережі дротового або бездротового зв`язку, апаратури прослуховування направленої дії, радіостанцій ультракороткохвильового і короткохвильового діапазону військового призначення, розвідувально-сигнальної апаратури, їх частин і приладдя, що класифікуються у товарній підпозиції 8517 69 та у товарних підкатегоріях 8525 60 00 00, 8529 90 20 00, 8524 11 00 90, 8524 12 00 90, 8524 19 00 90, 8524 91 00 90, 8524 92 00 90, 8524 99 00 90 згідно з УКТ ЗЕД.
У разі здійснення операцій, звільнених від оподаткування податком на додану вартість відповідно до підпунктів 4 і 5 цього пункту (в частині постачання товарів за державними контрактами (договорами) з оборонних закупівель), положення пункту 198.5 статті 198 та статті 199 цього Кодексу не застосовуються щодо таких операцій.
Верховний Суд у постанові від 26.02.2025 у справі № 910/8235/24 вказав на те, що операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України товарів підлягають звільненню від оподаткування ПДВ згідно з підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України за умови, якщо:
- товари, щодо яких здійснюються такі операції, належать до категорії товарів, які визначені у підпункті 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України та класифікуються у товарних позиціях згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД), визначеною Законом України «Про митний тариф України»;
- кінцевим отримувачем відповідно до сертифіката кінцевого споживача або згідно з умовами відповідного договору визначено суб`єктів, перерахованих у підпункті 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України.
У разі недотримання таких умов вказані операції підлягатимуть оподаткуванню ПДВ у загальновстановленому порядку.
Згідно з частиною 1 статті 67 Митного кодексу України Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України.
В УКТ ЗЕД товари систематизовано за розділами, групами, товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів. (частина 2 статті 67 Митного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.
Частинами 2 - 5 статті 69 Митного кодексу України визначено, що митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД. На вимогу посадової особи митного органу декларант зобов`язаний надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари. Для цілей класифікації товарів під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.
Верховний Суд у постанові від 20.06.2019 у справі № 826/7208/16 виклав висновок, згідно з яким класифікацію товарів за УКТ ЗЕД здійснює особа, яка подає митну декларацію. У свою чергу, орган доходів і зборів здійснює контроль за такою класифікацією і може самостійно визначити код задекларованого товару лише в тому разі, коли виявить порушення правил класифікації з боку декларанта. Повноваження органу доходів і зборів щодо самостійного визначення коду товару не є дискреційними та обумовлені виключно наявністю порушення правил класифікації з боку декларанта.
Судом встановлено, що у митній декларації № 23UA100100437376U2 ретранслятор Hytera HR1065 у комплекті з кабелем для програмування класифіковано у товарній підкатегорії 8517 62 00 00. 
Проте, за доводами прокурора, цей код визначено помилково, тоді як закуповувані ретранслятори відносяться до товарної підкатегорії 8525 60 00 00, поза як є апаратурою для передавання радіосигналу з приймальним пристроєм.
Відповідно до Митного тарифу України у товарній позиції 8517 класифікуються телефонні апарати, включаючи смартфони та інші апарати телефонні для стільникових мереж зв`язку та інших бездротових мереж зв`язку; інша апаратура для передачі або приймання голосу, зображень та іншої інформації, включаючи апаратуру для комунікації в мережі дротового або бездротового зв`язку (наприклад в локальній або глобальній мережі зв`язку), крім передавальної або приймальної апаратури товарних позицій 8443, 8525, 8527 або 8528.
У товарній підкатегорії 8517 62 00 00 класифікуються пристрої для приймання, перетворення та передачі або відтворення голосу, зображень або іншої інформації, включаючи пристрої для комутації та маршрутизації.
Натомість у товарній позиції 8525 класифікуються апаратура передавальна для радіомовлення або телебачення, до складу якої входять або не входять приймальна, звукозаписувальна чи звуковідтворювальна апаратура; телевізійні камери, цифрові камери та записувальні відеокамери. 
У товарній підкатегорії 8525 60 00 00 класифікуються апаратура передавальна, до складу якої входить приймальна апаратура; телевізійні камери, цифрові камери та записувальні відеокамери.
На думку суду висновок прокурора про неправильне визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, який робиться через вільне визначення ретранслятора як апаратури для передавання радіосигналу є необґрунтованим, оскільки таке визначення дозволяє класифікувати ретранслятор в обох з вищенаведених підкатегорій.
У зв`язку з цим, оскільки матеріали справи не містять доказів виявлення митним органом порушення правил класифікації з боку декларанта та самостійної класифікації такого товару, у суду відсутні підстави вважати неправильним код товару, зазначений у митній декларації № 23UA100100437376U2.
У постанові від 26.02.2025 у справі № 910/8235/24 Верховний Суд зауважив на тому, що визначальним для звільнення від оподаткування ПДВ за вказаною нормою є не лише категорія товарів та суб`єкт кінцевого отримувача таких товарів, а й документальне підтвердження особи такого суб`єкта відповідно до сертифікату кінцевого споживача або згідно з умовами договору, в якому визначено осіб, зазначених у підпункті 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, кінцевими отримувачами.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання», кінцеві споживачі - суб`єкти господарювання України, державні органи України, Збройні Сили України та інші військові формування, правоохоронні органи, іноземні суб`єкти господарської та іншої діяльності, які безпосередньо є споживачами товарів, відповідно імпортованих в Україну або експортованих з України; сертифікат кінцевого споживача - документ, яким кінцевий споживач визначає місце та мету кінцевого використання (встановлення) товарів і гарантує, що ці товари не будуть використані в інших цілях, ніж зазначені в сертифікаті, не будуть передані іншому споживачу на території держави призначення або реекспортовані без дозволу відповідного державного органу, а також бере на себе інші гарантії (зобов`язання) щодо імпортованих товарів, передбачені умовами зовнішньоекономічного договору (контракту) чи вимогами держави - експортера товару.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.1999 № 920 затверджено Положення про порядок надання гарантій та здійснення державного контролю за виконанням зобов`язань щодо використання у заявлених цілях товарів, які підлягають державному експортному контролю (далі - Положення № 920), яке визначає порядок надання державних гарантій і гарантій українських кінцевих споживачів щодо використання у заявлених цілях імпортованих в Україну товарів, які підлягають державному експортному контролю, здійснення державного контролю за виконанням цих гарантій, а також контролю за виконанням іноземними кінцевими споживачами своїх гарантій щодо використання у заявлених цілях товарів, імпортованих ними з України. 
Відповідно до пункту 5 Положення № 920 з метою оформлення гарантій щодо кінцевого використання імпортованих в Україну товарів використовуються міжнародний імпортний сертифікат, сертифікат підтвердження доставки, сертифікат кінцевого споживача та інші документи, які містять державні гарантії та гарантії кінцевого споживача щодо використання товарів у заявлених цілях.
Пунктами 15, 16 Положення № 920 встановлено, що сертифікат кінцевого споживача - це документ, яким кінцевий споживач вказує на місце встановлення (використання) і ціль кінцевого використання товару та гарантує, що цей товар не буде використаний в інших цілях, ніж зазначені в сертифікаті, не буде переданий іншому суб`єкту підприємницької діяльності на території України або реекспортований без дозволу Держекспортконтролю, а також бере на себе інші гарантії щодо імпортованого в Україну товару у разі, коли це передбачено умовами зовнішньоекономічного договору (контракту) згідно з вимогами держав - експортерів товарів (додаток 3). Оформлення сертифіката кінцевого споживача здійснюється кінцевим споживачем. Сертифікат кінцевого споживача скріплюється підписом керівника відповідного підприємства, організації або уповноваженою на те особою. Сертифікат кінцевого споживача оформляється у трьох примірниках. Перший і другий примірники направляються кінцевим споживачем імпортеру товару, який передає перший примірник іноземному експортеру, а другий примірник - Держекспортконтролю разом із заявою на видачу імпортного сертифіката або іншого документа. Третій примірник залишається у кінцевого споживача товарів.
Верховний Суд у постанові від 26.02.2025 у справі № 910/8235/24 вказав на те, що сертифікат кінцевого споживача - це документ, який надається, зокрема, з метою підтвердження суб`єкта кінцевого отримувача товарів, який гарантує, що переданий йому товар не буде використовуватись в інших цілях або не буде переданий іншому суб`єкту.
У постанові від 28.08.2025 у справі № 914/1555/24 Верховний Суд зазначив, що визначення суб`єкта кінцевого отримувача товарів відповідно до сертифіката кінцевого споживача або згідно з умовами договору насамперед обумовлено необхідністю підтвердити особу такого кінцевого отримувача товарів, операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України яких підлягають звільненню від оподаткування ПДВ згідно з підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, та не може бути формальністю адже операції, зокрема, щодо постачання товарів, суб`єкт кінцевого отримувача яких не відповідає визначеному переліку, виключає можливість звільнення таких операцій від оподаткування ПДВ на підставі цієї норми.
Суд погоджується з доводами прокурора у тому, що для звільнення від сплати ПДВ на підставі зазначеного положення є виконання однієї з умов: або наявність сертифіката кінцевого споживача або визначення отримувача в умовах договору. 
Виходячи з викладеного прокурор зазначає, що у даному випадку Договором прямо визначено, що отримувачем товару є Департаменту з питань цивільного захисту, ресурсного забезпечення сил оборони і безпеки Вінницької обласної державної адміністрації, який виконує функції у сфері оборони та цивільного захисту, а закупівля здійснена відповідно до листа оперативного угруповання військ «Дністер» від 27.03.2023 № 22/УОВ/3263дск, що містив інформацію для службового користування, і саме ця потреба зумовила термінове укладення прямого договору, а не проведення відкритих торгів, з чим відповідач був обізнаний.
Однак суд вважає такі доводи позивача помилковими з огляду на таке.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що Збройні Сили України мають таку загальну структуру:
Генеральний штаб Збройних Сил України;
Командування об`єднаних сил Збройних Сил України;
види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили;
окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили безпілотних систем, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили;
окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки;
органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.
Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Частиною 1 статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» встановлено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань:
1) забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян;
2) соціально-економічного розвитку відповідних територій;
3) бюджету, фінансів та обліку;
4) управління майном, приватизації, сприяння розвитку підприємництва та здійснення державної регуляторної політики;
5) промисловості, сільського господарства, будівництва, транспорту і зв`язку;
6) науки, освіти, культури, охорони здоров`я, фізкультури і спорту, сім`ї, жінок, молоді та дітей, утвердження української національної та громадянської ідентичності;
7) використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля;
8) зовнішньоекономічної діяльності;
9) оборонної роботи, мобілізаційної підготовки, мобілізації та демобілізації;
10) соціального захисту, зайнятості населення, праці та заробітної плати;
11) реалізації державної регіональної політики та розвитку міжнародного територіального співробітництва.
Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про оборону України» Рада міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, забезпечуючи на відповідній території виконання підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, посадовими особами і громадянами Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, центральних органів виконавчої влади з питань оборони:
організовують і виконують завдання територіальної оборони;
вирішують питання організації цивільного захисту, виконання органами управління у справах цивільного захисту покладених на них завдань;
організовують надання підприємствами, установами та організаціями комунально-побутових послуг і ресурсів, виробництво та постачання продукції, електро- і теплоенергії Збройним Силам України та іншим військовим формуванням на договірних засадах;
надають у визначеному законодавством порядку частинам, підприємствам, установам та організаціям і навчальним закладам Збройних Сил України та іншим військовим формуванням службові приміщення і житлову площу як у мирний, так і у воєнний час;
організовують військовий облік і підготовку громадян України до військової служби, забезпечують їх направлення для проходження базової військової служби та на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори;
виконують передбачені законодавством заходи щодо мобілізаційної підготовки та проведення мобілізації на відповідній території, у тому числі здійснення контролю за станом мобілізаційної готовності підприємств, установ та організацій, що є об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах і перебувають в управлінні районних і обласних рад або належать до майна Автономної Республіки Крим чи підприємств, установ та організацій усіх форм власності, які в установленому порядку залучаються ними до виконання мобілізаційних завдань (замовлень);
реалізують право на соціально-економічний та соціально-правовий захист військовослужбовців та осіб, звільнених у запас або у відставку, членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки;
здійснюють інші повноваження в галузі оборонної роботи, передбачені законодавством.
З огляду на зазначене, позивач - Департамент з питань цивільного захисту, ресурсного забезпечення сил оборони і безпеки Вінницької обласної державної адміністрації здійснює забезпечення заходів з територіальної оборони.
Водночас, як зазначалося вище, тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України товарів, кінцевим отримувачем яких відповідно до сертифіката кінцевого споживача або згідно з умовами договору визначено правоохоронні органи, Міністерство оборони України, Збройні Сили України та інші військові формування, добровольчі формування територіальних громад, утворені відповідно до законів України, інші суб`єкти, що здійснюють боротьбу з тероризмом відповідно до закону та/або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, підприємства, які є виконавцями (співвиконавцями) державних контрактів (договорів) з оборонних закупівель (підпункт 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).
За вказаною нормою для звільнення від оподаткування ПДВ операцій, зокрема, щодо постачання на митній території України товарів, визначених у підпункті 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, визначальним є документальне визначення суб`єкта кінцевого отримувача таких товарів відповідно до сертифіката кінцевого споживача або згідно з умовами договору.
У матеріалах справи відсутній сертифікат кінцевого споживача, в якому було б зазначено, що кінцевим отримувачем, тобто особою яка буде безпосереднім споживачем товарів, що були поставлені за Договором, є особа з переліку, визначеного підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України.
Умови укладеного між позивачем та відповідачем Договору не визначають, що кінцевим отримувачем відповідних товарів буде будь-яка особа з переліку, визначеного підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України або, що відповідний товар буде закуповуватись для потреб територіальної оборони або для забезпечення Збройних Сил України.
Відсутність сертифіката кінцевого споживача, як і відсутність в умовах укладеного між сторонами договору кінцевого отримувача (особи з переліку, визначеного підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України) відповідних товарів свідчить про відсутність підстав для звільнення операцій з постачання таких товарів від оподаткування ПДВ та відповідно про відсутність підстав стверджувати, що включення ПДВ до вартості (ціни) товарів, що є предметом закупівлі, та подальша його сплата постачальнику суперечить вимогам підпункту 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).
Судом враховано, що згідно із протоколом уповноваженої особи Департаменту з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Вінницької обласної державної адміністрації № 32 від 17.07.2023, здійснення закупівлі без застосування відкритих торгів та/або електронного каталогу для закупівлі товару виникла відповідно до резолюції начальника Вінницької обласної військової адміністрації від 28.03.2023 № 132/01.01-19дск до листа оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 27.03.2023 № 22/УОВ/3263дск, й поставлений відповідачем за Договором товар згодом було надано у користування (на підставі договорів позички) Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та Військовій частині НОМЕР_2 за актами № 5 приймання-передачі від 11.07.2023.
Однак наведені документи не є тими документами, які визначають (підтверджують) кінцевого отримувача товарів, визначеного підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, та з наявністю яких пов`язується можливість звільнення операцій щодо їх постачання від оподаткування ПДВ.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.08.2025 у справі № 914/1555/24.
Таким чином, виходячи з системного аналізу змісту положень пункту 29 частини 1 статті Закону України «Про оборонні закупівлі» та частини 1 статті 1, частин 1, 2 статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України», Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України та Військова частина НОМЕР_2 , на користь яких позивач на підставі Договору придбав у відповідача, а 11.07.2023 за актами приймання-передачі передав ретранслятори та інсталяційні комплекти, у розумінні підпункту 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, могли бути кінцевими отримувачами зазначених товарів виключно за умови, якщо про це чітко зазначено в сертифікаті кінцевого споживача або безпосередньо в умовах договору поставки.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.07.2025 у справі № 925/696/24.
Отже прокурор не довів наявності обставин, за яких можна було б стверджувати про те, що включення ПДВ до вартості (ціни) закуповуваних згідно з Договором товарів на момент його укладення суперечить вимогам підпункту 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України.
Оскільки лише визначене підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України документальне підтвердження суб`єкта кінцевого отримувача товарів відповідно до сертифікату кінцевого споживача або умов договору є підставою для звільнення операцій щодо постачання таких товарів від оподаткування ПДВ, то лише за наявності такого документального підтвердження, визначення відповідачем вартості (ціни) закуповуваних згідно з договором товарів мало б бути здійснене без включення ПДВ. 
Відтак, доводи про те, що сума податку на додану вартість безпідставно включена до ціни, яка зазначена в пункті 3.3 Договору, а тому сплачені позивачем кошти у сумі 108 333,00 грн є безпідставно набутими відповідачем, є помилковими.
Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, зважаючи на предмет і підстави позову, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.
Витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 6 056,00 грн покладаються на Вінницьку обласну прокуратуру у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позов не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.01.2026.

Суддя Т.П. Капцова