КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 940/2223/25
провадження № 33/824/917/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд
в складі судді Кирилюк Г. М.,
при секретарі Черняк Д. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тетіївського районного суду Київської області від 01 грудня 2025 року в складі судді Мандзюка С.В., в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, 

встановив:

Постановою Тетіївського районного суду Київської області від 01 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років та без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн.
17.12.2025 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову Тетіївського районного суду Київської області від 01 грудня 2025 шляхом виключення позбавлення права керування транспортними засобами. Залишити постанову в частині штрафу без змін. 
Зазначає, що з вказаною постановою суду вона частково не погоджується, оскільки вона ніколи не отримувала посвідчення водія та не мала права керування транспортними засобами. Позбавлення спеціального права може застосовуватися лише до осіб, які таким правом володіють. Застосування цього стягнення до неї є юридично неможливим. Суд не врахував особу порушника та призначив стягнення, яке не може бути виконано. 
При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 також подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, посилаючись на те, що апеляційну скаргу на оскаржувану постанову нею було подано у встановлений законом строк, однак помилково направлено безпосередньо до Київського апеляційного суду, а не через суд першої інстанції, як того вимагають положення КУпАП. Після виявлення помилки вона негайно вжила заходів для подання апеляційної скарги через суд першої інстанції. 
Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Причини пропуску строку оскарження судового рішення є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Враховуючи ту обставину, що вперше ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції 09.12.2025 у визначений законом строк, проте помилково надіслала безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а виявивши помилку, одразу звернулась до суду з апеляційною скаргою до належного суду, наявні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Лиштва Ю.В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Додатково зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п. 2.1 (а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Частиною другою ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом. 
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 494494 від 26.10.2025, ОСОБА_1 26. жовтня 2025 року о 11:11 год. в с. Денихівка по вул. Шевченка (Леніна) 10, керувала транспортним засобом Mercedes-Benz AMG GT 43, державний номерний знак НОМЕР_1 , та при цьому не мала права керування транспортним засобом відповідної категорії. Правопорушення вчинено повторно протягом року. ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП 16.08.2025 постановою серії ЕНА № 5500679. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.1 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
До вказаного протоколу про адміністративне правопорушення було долучено довідку щодо кваліфікації адміністративного правопорушення, витяг з бази даних правоохоронних органів про те, що 16.08.2025 ОСОБА_1 керувала транспортним засобом BMW 528XI, державний номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права керування такими транспортними засобами, за що на останню накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн. Дата сплати 29.08.2025. 
Висновки суду першої інстанції про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не маючи права керування таким, що вчинено нею повторно протягом року, підтверджено належними у справі доказами.
Та обставина, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом під час зупинки її працівниками поліції, підтверджена переглянута в судовому засіданні долученим до матеріалів справи відеозаписом з технічного запису 476281, 476464. 
Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають та доводами апеляційної скарги взагалі не спростовуються.
При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладенні на неї стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що вона не має посвідчення водія та не може бути позбавлена права керування, якого фактично не має, є необґрунтованими. 
Санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за вказане адміністративне правопорушення у виді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
У законі не вживається поняття наявність посвідчення водія чи його відсутність, мова йде саме про право керування транспортними засобами. Таке право особа набуває внаслідок проходження відповідного навчання, отримання навиків водіння, що дає підстави відповідним органам для видачі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії.
Оскільки законом не передбачено альтернативного застосування стягнення за вчинення зазначеного правопорушення, тому суд першої інстанції, з дотриманням вимог ч. 5 ст. 126 КУпАП обґрунтовано застосував щодо ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.
Стаття 30 КУпАП (із змінами та доповненнями) не перешкоджає застосування судами стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобами щодо осіб, які не мають посвідчення водія на право керування транспортними засобами.
Зазначене кореспондується з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року (справа № 702/301/20), згідно якого особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Інших підстав для зміни або скасування постанови суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.
Вищевикладене вказує на необґрунтованість доводів поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
Постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд
постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Тетіївського районного суду Київської області від 01 грудня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Тетіївського районного суду Київської області від 01 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г. М. Кирилюк