ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 лютого 2026 року 	Справа № 280/10710/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовною заявою Першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області Дем`янова Віталія Вікторовича в інтересах держави в особі Управління містобудування та архітектури Запорізької обласної державної адміністрації 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький автомобільний завод” 
про зобов`язання укласти охоронний договір, -

ВСТАНОВИВ:
Перший заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області Дем`янов Віталій Вікторович в інтересах держави в особі Управління містобудування та архітектури Запорізької обласної державної адміністрації (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький автомобільний завод” (далі – відповідач), в якій, з урахуванням заяви від 31.12.2026, просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький автомобільний завод» укласти з Управлінням містобудування та архітектури Запорізької обласної державної адмінітрації охоронний договір на Житловий будинок мера Зіменса, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Серікова, 5, який відповідає адміністративній будівлі літ. А і прибудові літ. А’-2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна – 461890223101), на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що ТОВ «ЗАЗ» з 25.09.2014 є власником Житлового будинку мера Зіменса, що входить до складу комплексу, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. С.Серікова, 5 та відповідає адміністративній будівлі літ. А. Вказує, що оскільки Садиба мера Ю.Сіменса, частиною якої є Житловий будинок мера Зіменса, внесена наказом від 28.11.2013 та у подальшому розпорядженням від 15.05.2023 до Переліку об`єктів культурної спадщини Запорізької області, то ще у 2013 році вона набула статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини. Покликається на те, що будучи обізнаним про віднесення Садиби мера Ю. Сіменса до щойно виявленого об`єкта культурної спадщини та, відповідно, необхідності укладення охоронного договору на його частину яка не втратила автентичності – Житловий будинок мера Зіменса, ТОВ «ЗАЗ» не звернувся з відповідною заявою у передбачені законодавством строки. Зазначене, свідчить про відсутність намірів укладення охоронного договору, чим прямо порушені імперативні вимоги щодо обов`язку та строків укладення такого договору. Вважає, що договір є першочерговим документом, який встановлює гарантії збереження щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, з урахуванням його особливостей, стану, цінності та встановлює конкретні обов`язки власника щодо його збереження. Просить задовольнити позов.
Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.
Ухвалою суду від 08.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/10710/25.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.
Наказом Управління містобудування та архітектури Запорізької обласної державної адміністрації від 28.11.2013 № 49-О об`єкт нерухомості, а саме: Садибу мера Ю. Сіменса, яка складається з трьох будинків (далі – Садиба мера Ю.Сіменса), розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Серікова, (стара назва - Комсомольська), 5 пунктом 46 включено до Переліку об`єктів культурної спадщини архітектури та містобудування Запорізькій області. 
Розпорядженням Запорізької обласної військової адміністрації від 15.05.2023 № 236, на підставі Положення про Управління містобудування та архітектури Запорізької обласної державної адміністрації від 28.05.2021 № 370, наказу Управління містобудування та архітектури Запорізької обласної державної адміністрації від 28.11.2013 №49-о, листа Відділу охорони культурної спадщини Запорізької міської ради від 11.04.2023 № 043/01-41, був затверджений новий Перелік об`єктів культурної спадщини Запорізької області, до якого також включено Садиба мера Ю.Сіменса, яка складається з трьох будинків (п. 46 даного Переліку). 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (далі - Реєстр) від 11.11.2025 власником нежитлової нерухомості, а саме комплексу загальною площею 1018.3 кв.м., розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Сергія Серікова, будинок 5, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна – 461890223101 є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАПОРІЗЬКИЙ АВТОМОБІЛЬНИЙ ЗАВОД», код ЄДРПОУ: 25480917 (до 22.11.2017 мав назву - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЗАПОРІЗЬКИЙ АВТОМОБІЛЕБУДІВНИЙ ЗАВОД»). Право власності зареєстровано 25.09.2014 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1997, виданого 25.09.2014 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пилипенко О.В.
Відповідно до акт стану збереження від 10.11.2021, складеного Відділом охорони культурної спадщини Запорізької міської ради, за результатами перевірки стану збереження щойно виявленого об`єкту культурної спадщини - Садиби мера Ю. Сіменса встановлено, що із трьох будинків, які входять до вказаної Садиби, два будинки втратили автентичність внаслідок численних перебудов, і лише центральний будинок даної Садиби - Житловий будинок мера Зіменса не втратив свою автентичність та становить культурну цінність на даний час.
Відповідно до п. 1.1. Договору купівлі-продажу до складу комплексу загальною площею 1018.3 кв.м., розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Сергія Серікова, будинок 5 входять: літ. А адміністративна будівля інв. № 332, літ. Б будівля головного корпусу інв. № 331, прибудова Б1 інв. № 331, літ. Г адміністративна будівля інв. № 331, літ. Д склад інв. № 383, літ. К магазин інв. № 327, літ. Е склад –інв. № 331, літ. И будівля сторожевого посту інв. № 339, літ. Ж гараж інв. № 331, літ. Л склад інв. № 383, літ. М майстерня інв. № 383, літ. Н гараж інв. № 331, літ. О склад інв. № 383, літ. П. склад інв. № 383, літ. Р склад інв. № 383, літ. С склад інв. № 383, літ. Т склад №383, літ. Х склад інв. № 383, 1 замощення інв. № 336, № 1 паркан інв. № 337, № 2ворота інв. № 337, № 3 ворота інв. № 337, № 4 паркан інв. № 336.
Управлінням містобудування та архітектури Запорізької обласної державної адміністрації 27.02.2025 направлено листа за № 03-04/046 до ТОВ «ЗАЗ», яким повідомлено останнього про набуття Садибою мера Ю.Сіменса, до якої входить й Житловий будинок мера Зіменса, статусу щойно виявленого об`єкту культурної спадщини та необхідності укласти у місячний строк з дня даного повідомлення охоронний договір на нього (його частку). 
Крім того, Управлінням 06.08.2025 повторно направлявся лист № 03-04/152 до ТОВ «ЗАЗ» яким повідомлено останнього про набуття Садибою мера Ю.Сіменса, частиною якої є Житловий будинок мера Зіменса, статусу щойно виявленого об`єкту культурної спадщини та необхідності укласти у місячний строк з дня даного повідомлення охоронний договір на нього, ТОВ «ЗАЗ», як власнику вказаного об`єкту культурної спадщини. 
Листами Запорізької обласної військової адміністрації від 12.03.2025 та 14.08.2025 надано інформацію Шевченківській окружній прокуратурі міста Запоріжжя Запорізької області про те, що охоронний договір на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини «Садиба мера Ю. Сіменса (з трьох будинків)» по вул. Сергія Серікова, 5, м. Запоріжжя, з ТОВ «ЗАЗ» не укладено. Заходи судово-претензійного характеру щодо зобов`язання укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини обласною державною (військовою) адміністрацією не вживались. Кошти для сплати судового збору для подання позовів до суду обмежені. Обласна державна (військова) адміністрація не заперечує щодо вжиття заходів представницького характеру, спрямованих на захист інтересів держави у судовому порядку.
Листом Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області від 25.11.2025 №57-101-7649вих25 повідомлено Управління містобудування та архітектури Запорізької обласної державної адміністрації про направлення до суду позову про укладання охоронного договору на частину об`єкту культурної спадщини «Житловий будинок мера Зіменса, розташований за адресою:м. Запоріжжя, вул. Сергія Серікова, 5».
Вважаючи, що відповідач у відповідності до статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» зобов`язаний був у місячний строк укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір, однак не виконав вказаного обов`язку, позивач звернувся до суду з цим позовом в інтересах держави.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які перебувають за її межами.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України від 08.06.2000 № 1805-III «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон № 1805-III), у преамбулі якого встановлено, що об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Відповідно до визначень, наведених у статті 1 Закону № 1805-III:
культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини;
об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;
нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності;
пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;
охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини;
виявлення об`єкта культурної спадщини - сукупність науково-дослідних, пошукових заходів з метою визначення наявності та культурної цінності об`єкта культурної спадщини; щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1805-ІІІ державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.
До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
За змістом пункту 17 частини першої статті 6 Закону № 1805-ІІІ до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить укладення охоронних договорів на пам`ятки.
Частиною другою статті 14 Закону №1805-III передбачено, що об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини ведеться органами охорони культурної спадщини та публікується такими органами на своїх офіційних веб-сайтах. Включення об`єкта до такого переліку здійснюється одночасно з набуттям ним статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини.
Стаття 23 Закону № 1805-III передбачає, що всі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
При передачі пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у володіння, користування чи управління іншій особі істотною умовою договору про таку передачу є забезпечення особою, якій передається пам`ятка, щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його) частина, збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини відповідно до вимог цього Закону та умов охоронного договору, укладеного власником або уповноваженим ним органом (особою) з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.
Частиною першою статті 24 Закону № 1805-ІІІ передбачено, що власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.12.2019 у справі № 806/1536/18 сформував правову позицію, відповідно до якої охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі ст. 23 Закону № 1805-ІІІ. Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини. З аналізу наведених вище норм права вбачається, що об`єкти культурної спадщини охороняються законом навіть при відсутності належним чином укладеного охоронного договору. В той же час, охоронний договір встановлює чіткі вимоги для збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність.
Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Закону №1805-III Кабінет Міністрів України постановою від 28.12.2001 № 1768 затвердив Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини (далі - Порядок № 1768).
Згідно з пунктами 1, 2 Порядку №1768 охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.
Тобто, охоронний договір укладається щодо всіх пам`яток культурної спадщини, незалежно від того до якої категорії вони відносяться (категорії національного значення чи місцевого значення). Порядком лише передбачено особливості укладення таких договорів, якщо пам`ятка належить до категорії пам`яток національного значення (зокрема, пункти 3, 4 Порядку № 1768).
Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Пунктом 5 Порядку №1768 встановлено, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Відповідно до пункту 6 Порядку №1768 до охоронного договору додаються: акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.
Аналіз наведеного правового регулювання свідчить про те, що укладання охоронного договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким на власника покладається зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини. Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а лише встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.
Судом встановлено, що належні відповідачу будівля літ. А і прибудова літ. А’-2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна – 461890223101), розташовані за адресою: за адресою: м. Запоріжжя, вул.Сергія Серікова, 5, мають статус пам`ятки архітектури місцевого значення, тому є об`єктом правового регулювання Закону № 1805-III у відповідному статусі.
Суд зазначає, що саме юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи. Такий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 13.12.2018 у справі №826/4605/16 та підтриманий у постанові від 19.02.2021 у справі № 826/25854/15.
Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький автомобільний завод» зобов`язане було укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка. Проте, з часу набуття ТОВ «ЗАЗ» права власності на пам`ятку культурної спадщини дієві заходи, які б у повній мірі забезпечили виконання вимог чинного законодавства, збереження та відновлення пам`ятки культурної спадщини місцевого значення, зокрема, шляхом пред`явлення позову зобов`язального характеру, Управлінням містобудування та архітектури Запорізької обласної державної адміністрації не вживались, що вказує на бездіяльність уповноваженого органу.
Суд зауважує, що станом на момент розгляду справи відповідач свого обов`язку щодо укладення охоронного договору, передбаченого статтею 23 Закону №1805-III, не виконав (докази зворотного матеріали справи не містять), заперечень щодо позову не надав. Така поведінка відповідача свідчить лише про відсутність у нього наміру добровільно виконати вимоги закону, що суперечить загальним засадам правової держави.
Право суспільства на збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, гарантоване статтею 54 Конституції України.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з частиною четвертою статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог частини третьої, четвертої статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.
Частиною четвертою статті 53 КАС України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.
У даному спорі приватне право (інтерес) відповідача протиставляється публічному інтересу, який виражається у збереженні та охороні історико-культурної спадщини.
Відтак, забезпечення справедливого балансу приватного та публічного інтересів у даній справі полягає у необхідності дотримання відповідачем вимог законодавства про охорону культурної спадщини, визначених, зокрема, Законом України «Про охорону культурної спадщини». Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 813/1431/18, від 10.01.2024 у справі № 813/2405/18, від 29.01.2024 у справі № 380/6862/22.
У розглядуваних правовідносинах бездіяльність відповідача порушує інтереси держави, оскільки не вживаються передбачені законом заходи для збереження об`єкта культурної спадщини місцевого значення.
Державний інтерес у цій справі полягає в попередженні порушень пам`яткоохоронного законодавства відповідачем, забезпечення укладення ним охоронного договору на пам`ятку архітектури місцевого значення «Житловий будинок мера Зіменса» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Серікова, 5, з метою встановлення режиму використання пам`ятки та відповідальності відповідача за порушення такого режиму.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці ЄСПЛ.
Зважаючи на такі правові позиції Великої Палати Верховного Суду та обставини справи, суд дійшов висновку, що у заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області виникло право звернутися до суду з цим позовом з підстави, передбаченої частиною третьою статті 23 Закону № 1697-VII.
Аналогічні висновки щодо підстав звернення прокурора до суду з позовом у подібній категорії спорів викладені Верховним Судом у постановах від 17.11.2022 у справі №640/16767/21, від 30.01.2024 у справі №420/10218/22, від 08.05.2024 у справі №240/17530/23.
Зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи та нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, суд визнає доведеним факт порушення відповідачем вимог статті 23 Закону №1805-III.
При цьому суд враховує, що Рішенням від 03 грудня 2025 року № 6-р(ІІ)/2025 Конституційний Суд України ухвалив визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Однак відповідно до пункту 4 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький автомобільний завод» укласти з Управлінням містобудування та архітектури Запорізької обласної державної адміністрації на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768, охоронний договір на об`єкт культурної спадщини місцевого значення – Житловий будинок мера Зіменса, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Серікова, 5, який відповідає адміністративній будівлі літ. А і прибудові літ. А’-2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна – 461890223101).
Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. 
Оскільки позивачем не надано доказів понесення витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву Першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області Дем`янова Віталія Вікторовича в інтересах держави в особі Управління містобудування та архітектури Запорізької обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький автомобільний завод” про зобов`язання укласти охоронний договір, - задовольнити повністю.
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький автомобільний завод» (пр. Соборний, 8, м. Запоріжжя, 69600, код ЄДРПОУ 25480917) укласти з Управлінням містобудування та архітектури Запорізької обласної державної адміністрації (Запорізька область, м. Запоріжжя, пр-т Соборний, 164, 69107, код ЄДРПОУ 35258283) на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768, охоронний договір на об`єкт культурної спадщини місцевого значення – Житловий будинок мера Зіменса, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Серікова, 5, який відповідає адміністративній будівлі літ. А і прибудові літ. А’-2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна – 461890223101). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення у повному обсязі складено та підписано 09 лютого 2026 року.

Суддя Л.Я. Максименко