ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 337/4278/25	
                                                                                Суддя І інстанції Калугіна Г.Б.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Коршуна А.О., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій інспектора патрульної поліції незаконними, визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -  

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
- визнати дії Інспектора 2 взводу 2 роти 1 батальону Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Головань Дар`ї Дмитрівни при складенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №5392957 від 04.08.2025 року щодо ОСОБА_1 – незаконними; 
- визнати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 5392957 від 04.08.2025 року за ст. 126 ч. 4 КпАП України - незаконною та - скасувати її;
- провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 126 ч. 4 КпАП України закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2025 року в позові відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована протиправністю винесеної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Вказує на те, що факт керування ОСОБА_1 о. транспортним засобом FOLKSWAGEN TOUAREG НОМЕР_1 за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення не підтверджено. Зазначає, що ОСОБА_1 о. не було роз`яснено передбачені ст. 268 КУпАП України права, не заслухано його пояснень, не досліджено докази, не надано можливості заяви клопотання та скористатися правовою допомогою. Окрім того, суд першої інстанції всупереч клопотання про відкладення справи у зв`язку із зайнятістю захисника-адвоката Козлова О.Ю. в іншому провадженні, розглянув справу за наявності такого клопотання, чим позбавив позивача на правову допомогу при розгляді справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою серія ЕНА № 539257 від 04.08.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка винесена поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержантом поліції Головань Дар`ї Дмитрівни позивача ОСОБА_1 о. притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400,00 гривень.
Згідно вказаної постанови, позивач 04.08.2025 13:26 м. Запоріжжя вул. Діагональна, водій керував транспортним засобом, перевищив встановлені обмеження швидкості руху 50к/год та рухався зі швидкістю 83 км/год. Заміри швидкості проводились лазерними вимірювачем швидкості руху новим TruCAM LTI 20/20 № ТС008457. Також водій керував транспортним засобом будучи позбавлений права керування транспортними засобами відповідної категорії, а саме 5 років, рішенням Хортицького районного суду (справа 337/2962/24), чим порушив п.2.1.а ПДР – Керування транспортним засобом особою, позбавленою права керувати транспортними засобами (арк. 10).
Правомірність вказаної постанови є предметом спору переданим на вирішення суду.
За наслідками перегляду судового рішення колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Згідно п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Частиною 5 ст. 14 Закону України Про дорожній рух встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року 1306.
Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно пп "а" п 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В свою чергу, визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, Верховний Суд в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, доказами є які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Так, положення зазначеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
В свою чергу, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем до відзиву на позовну заяву надано оптичний диск із відеозаписами (а.с.35).
З наявних відеозписів вбачається, що в момент фіксування лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM швидкості руху транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, держаний номерний знак НОМЕР_1 за кермом знаходився чоловік, а справа від нього жінка з білим кольором волосся. Однак після зупинки транспортного засобу патрульними поліцейськими з лівої сторони автомобіля (водійської) вийшла жінка з білим кольором волосся, а чоловік вийшов з лівої задньої (пасажирської) двері транспортного засобу.
В подальшому, працівниками патрульної поліції осіб, які перебували у зазначеному вище транспортному засобі було встановлено, жінка з білим кольором волосся – ОСОБА_2 , чоловік – ОСОБА_1 .
Відповідно керування транспортним засобом VOLKSWAGEN TOUAREG, держаний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 є належним чином підтвердженим.
В свою чергу, обставини позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі №337/2962/24 строком на п`ять років не є спірним у даній справі.
Отже зазначені обставини підтверджують висновки відповідача з якими погодився суд першої інстанції про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а саме керування позивачем транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортними засобами.
Поряд з цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що ОСОБА_1 о. не було роз`яснено передбачені ст. 268 КУпАП України права, не заслухано його пояснень, не досліджено докази, не надано можливості заяви клопотання та скористатися правовою допомогою, оскільки з долучених відповідачем відеозаписів, вбачається що ОСОБА_1 о. було роз`яснено права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, заслухано його пояснення, а також досліджено докази.
Інші аргументи апеляційної скарги колегія суддів вважає не є доречними і не важливими, оскільки вони не спростовують висновок суду щодо допущення позивачем порушення за яке його притягнуто до відповідальності оскаржуваною постановою.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на рішення Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" згідно з висновком якого будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати значної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
За таких обставин, колегія суддів робить висновок про правомірність винесеної відносно позивача постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №5392957 від 04.08.2025 року та відсутність підстав для її скасування.
Поряд з цим, щодо посилання скаржника на те, що суд першої інстанції всупереч клопотанню про відкладення справи у зв`язку із зайнятістю захисника-адвоката Козлова О.Ю. в іншому провадженні, розглянув справу, чим позбавив позивача на правову допомогу при розгляді справи, колегія суддів зазначає, що участь захисника у справах, визначених ст. 286 КАС України, не є обов`язковою, а тому розгляд справи за відсутності захисника-адвоката Козлова О.О. не є позбавленням права на правову допомогу, а тому не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321,322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2025 року –  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
В повному обсязі постанову складено 02 грудня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова