03.02.26
22-ц/812/334/26
Провадження № 22-ц/812/334/26 Суддя першої інстанції Далматова Г.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

03 лютого 2026 року м. Миколаїв Справа № 486/1429/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Лівшенку О.С.,
без участі учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Далматової Г.А., в залі судового засідання в м. Південноукраїнськ, за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В липня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.
Позов обґрунтовано тим, що з 17 серпня 2019 року ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_1 . Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 травня 2024 року шлюб було розірвано.
Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі судового наказу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 березня 2023 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 14 червня 2023 року та до повноліття дитини.
19 грудня 2024 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_2 , було визнано батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внесено зміни до актового запису про народження дитини, а саме, зазначено в графі батько: « ОСОБА_2 , громадянин України» та було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню доньку – ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно, на примусовому виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться два виконавчих провадження № 78296770 та № 72457029 які 04 липня 2025 року було об`єднано у зведене виконавче провадження № 78527644.
З 12 грудня 2024 року ОСОБА_2 перебуває у шлюбу з ОСОБА_6 , якій було діагностовано хондромаляцію надколінка обох колінних суглобів, продольно-поперечну плоскостопість обох стоп з больовим синдромом. ОСОБА_7 на даний час перебуває повністю на утриманні ОСОБА_2 .
У зв`язку з реєстрацією шлюбу, у позивача на утримані перебувають неповнолітня дочка – ОСОБА_5 , неповнолітній син – ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_7 .
Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на малолітнього ОСОБА_8 з частки до 1/6 частки. 
Рішенням Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08 жовтня 2025 року позов задоволено.
Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі судового наказу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 червня 2023 року на користь ОСОБА_1 на неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14 червня 2023 року і до повноліття дитини.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частки зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання рішення законної сили до повноліття дитини.
Відкликано з виконання судовий наказ Южноукраїнського міського суду Миколаївської області у справі №486/984/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу).
Рішення суду мотивовано тим, що у житті позивача з моменту винесення судового наказу дійсно відбулися зміни сімейного стану, а саме, на виконанні у Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 78296770, яке було об`єднано в зведене виконавче провадження №78527644, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 у розмірі частки з усіх видів, заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Позивач на цей час сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1/4 частки з усіх видів його заробітку на кожну дитину, що становить 50% його заробітку.
Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано до суду доказів реального погіршення матеріального стану, а саме, фактичного збільшення його витрат у зв`язку із перебуванням у шлюбі з ОСОБА_7 та наявними у неї хворобами.
Надані позивачем медичні довідки не містять доказів фактично понесених позивачем витрат на лікування чи догляд. Позивачем не надано жодних чеків, рахунків, квитанцій, доказів придбання ортопедичних виробів, оплачуваних процедур, витрат на медикаменти, реабілітацію чи догляд.
Факт безробіття, чи не зареєстрованого та не підтвердженого лікування дружини не створює пріоритетного «конкурентного» обов`язку над аліментами на дітей від попереднього шлюбу. Жодного доказу на виникнення законного обов`язку утримання дружини позивачем не надано.
Крім того, позивачем не надано жодного доказу, щодо отримання його дружиною статусу особи, яка потребує особливого догляду, та не надано підтвердження того, що саме на нього покладено такий обов`язок.
ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник – ОСОБА_10 , подав відзив на апеляційну скаргу. 
В своєму відзиві позивач зазначав, що наявність доньки, на утримання якої ОСОБА_2 також сплачує аліменти є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів стягуваних із позивача на користь сина, що було правильно встановлено та зазначено судом першої інстанції.
Разом з позовом суду було надано довідки щодо доходу ОСОБА_7 , з яких вбачається, що самостійного доходу вона не має, а тому допомогу у витратах, пов`язаних із хворобою, надає її чоловік. Докази у вигляді чеків, інших медичних довідок, результатів аналізів наявні в матеріалах справи.
Позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідачки 03 лютого 2026 року через канцелярію апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позивач та його представник адвокат Петров Г.М. про причини своєї неявки суду не повідомили. При цьому адвокат Петров Г.М. на відеозв`язок в підсистемі ЄСІТС з апеляційним судом не вийшов. Ураховуючи приписи частини 2 статті 372 ЦПК України, апеляційний суд розглянув справу без участі учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 17 серпня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 травня 2024 року. Рішення набрало законної сили 07 червня 2024 року.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією рішенням від 19 грудня 2024 року.
10 серпня 2023 року на підставі судового наказу виданого Южноукраїнським міським судом Миколаївської області від 26 липня 2023 року старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження №72457029 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14 червня 2023 року та до повноліття сина.
19 грудня 2024 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_2 , було визнано батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внесено зміни до актового запису про народження дитини, а саме, зазначено в графі батько: « ОСОБА_2 , громадянин України» та було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню доньку – ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Також, 07 червня 2025 року на підставі виконавчого листа згідно, рішення та ухвали виданого Южноукраїнським міським судом Миколаївської області від 11 квітня 2025 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження №78296770 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_5 у розмірі частки з усіх видів, заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно постанови від 04 липня 2025 року виконавчі провадження № 72457029 та № 78296770 були об`єднані у зведене виконавче провадження №78527644.
Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, 12 грудня 2024 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , який зареєстрований Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за актовим записом № 2001.
У контексті доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині вирішених вимог позову апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився у сторону погіршення матеріальний стан, оскільки 19 грудня 2024 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню доньку – ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто він уже сплачує аліменти на двох дітей.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22.
За приписами частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи позов ОСОБА_2 , правильно застосував положення статті 192 СК України, та дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів у цій справі.
Суд першої інстанції, установивши, що змінився сімейний стан ОСОБА_2 , а саме було встановлено його батьківство ще однієї дитини, яка народилася в дошлюбному періоді коли сторони не перебували в зареєстровану шлюбі дочки - ОСОБА_5 , 2017 року народження, на утримання якої останній сплачує аліменти відповідно до судового рішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана обставина є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів на користь ОСОБА_1 з 1/4 на 1/6 частин.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що суд першої інстанції залишив поза увагою неналежність доказів фактичного збільшення витрат 
позивача у зв`язку із перебуванням у новому шлюбі з ОСОБА_7 (до шлюбу ОСОБА_11 ) та наявними у неї хворобами. Між тим такі доводи відхиляються апеляційним судом, оскільки суд, зменшивши розмір аліментів, визначених судовим наказом, виходив з того, що у позивача з моменту ухвалення судового наказу, відбулися зміни сімейного стану, а саме було визнано його батьківство дочки ОСОБА_5 , 2017 року народження та на її утримання стягнуті аліменти на користь відповідачки, тобто на час звернення з позовом до суду позивач є батьком двох дітей. Такі доводи скаржниці ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, зокрема, положень статей 182, 192 СК України.
Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08 жовтня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, а ОСОБА_1 , як стягувачка аліментів звільнення від сплати судового збору в силу пункту 3 частин 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, слід віднести за рахунок держави.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення 
Рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повне судове рішення складено 03 лютого 2026 року