П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8637/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черноліхов Сергій Вікторович 
Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В. 
02 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В. 
суддів: Курка О. П.  Боровицького О. А. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Філії «Столичний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «ЛІСИ УКРАЇНИ» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив: 
- визнати бездіяльність Філії «Столичний лісовий офіс» ДП "Ліси України" у наданні інформації на запит від 04.03.2025 за № 221;
- зобов`язати відповідача надати відповідь на його запит від 04.03.2025 за № 221.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Філії «Столичний лісовий офіс» ДП "Ліси України", яка виразилася у ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 від 04.03.2025 №221.
Зобов`язано Філію «Столичний лісовий офіс» ДП "Ліси України" розглянути запит ОСОБА_1 від 04.03.2025 №221 згідно з нормами Закону України "Про доступ до публічної інформації" і надати на нього відповідь.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач направив Філії «Столичний лісовий офіс» ДП «Ліси України» запит від 04.03.2025 за № 221, в якому просив надати:
1. Копію (електронну копію), інвентаризаційних описів об`єктів нерухомої власності, закріплених за філією «Столичний лісовий офіс» відповідно до п.7.2 Положення про філію «Столичний лісовий офіс», станом на 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024, 01.01.2025.
2. Копію Положення (Положень), про філію «Столичний лісовий офіс», розпорядчих документів про затвердження даних Положень, які діяли до Положення про філію «Столичний лісовий офіс» затвердженого наказом ДСГП «Ліси України» 03.10.2024 № 1701.
3. Копію наказу про призначення ОСОБА_2 керівником філії «Столичний лісовий офіс», та наказів про призначення попередніх керівників філії, з дати створення філії.
4. Копію Трудового договору з ОСОБА_2 та аналогічних договорів з попередніми керівниками філії, з дати створення філії.
5. Інформацію про джерела, дати та помісячні суми виплаченої оплати праці, винагороди, додаткового блага всім керівникам філії «Столичний лісовий офіс», з дати створення філії по даний час.
На вказаний запит відповідач не надав відповідь.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Стаття 34 Конституції України встановлює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб – на свій вибір.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI (далі - Закон №2939-VI), публічна інформація – це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 3 названого Закону передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє (пункти 1 та 2 частини 1 названої правової норми).
Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону №2939-VI).
Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, – стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів, а також юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, – щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради (пункти 2 та 5 частини 1 статті 13 Закону №2939-VI).
Відповідно до частини 4 статті 13 Закону №2939-VI, усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Частинами 1 та 2 статті 19 Закону №2939-VI визначено, що запит на інформацію – це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною 5 статті 19 цього Закону (частина 1 статті 22 Закону №2939-VI).
Частиною 2 статті 22 Закону №2939-VI закріплено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Відповідач доказів надання відповіді на запит ОСОБА_1 від 04.03.2025 № 221 суду не надав.
Відтак, відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у не розгляді запиту позивача і ненаданні на нього відповіді.
Враховуючи протиправність бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на запит позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом відновлення його порушеного права є саме зобов`язання відповідача розглянути запит від 04.03.2025 №221 згідно з нормами Закону України "Про доступ до публічної інформації" і надати на нього відповідь.
Аналогічні висновки у подібних правовідносинах між цими ж сторонами були викладені Сьомим апеляційним адміністративним судом, зокрема, у постановах від 20.01.2025 у справі № 240/15250/24 та від 17.09.2025 у справі № 240/15254/24.
Щодо посилання скаржника на порушення юрисдикційної підсудності спору суд зазначає наступне.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
В цій справі запит подано відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», а отже спір виник у сфері реалізації публічно-владних управлінських функцій, а саме здійснення владних повноважень розпорядником публічної інформації.
Позивачем оскаржується бездіяльність суб`єкта, яка полягає у ненаданні відповіді на запит на публічну інформацію.
Філія ДП «Ліси України» у цих правовідносинах діє не як звичайний господарюючий суб`єкт, а як розпорядник публічної інформації, тобто суб`єкт владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.
Отже спір щодо визнання протиправною бездіяльності Філії «Столичний лісовий офіс» ДП «Ліси України» як розпорядника публічної інформації та зобов`язання надати відповідь на запит виник у сфері публічно-правових відносин, у зв`язку з чим відповідно до статей 19, 22, 25КАС України підлягає розгляду адміністративним судом.
Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що запитувана позивачем інформація стосується інвентаризації та використання об`єктів державної нерухомості, організаційно-правових засад діяльності філії «Столичний лісовий офіс», а також кадрових рішень щодо призначення її керівників, тобто інформації, пов`язаної зі здійсненням публічних функцій та управлінням державним майном.
Філія «Столичний лісовий офіс» ДП «Ліси України», хоча й не є юридичною особою, є структурним підрозділом державного підприємства, фактично володіє запитуваними документами та використовує їх у своїй діяльності, а відтак у розумінні статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є належним розпорядником відповідної публічної інформації.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач був зобов`язаний розглянути запит позивача у порядку та строки, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації», та надати відповідь по суті запиту або, у разі відсутності запитуваної інформації у його володінні, переслати запит належному розпоряднику, чого зроблено не було.
Ненадання відповіді на інформаційний запит свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, що є підставою для її визнання такою та покладення на відповідача обов`язку повторно розглянути запит і надати відповідь відповідно до вимог чинного законодавства.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Курко О. П.    Боровицький О. А.