ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/573/26 Справа № 216/8202/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»,
відповідач ОСОБА_1 , 
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 02 червня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Кузнецов Р.О.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2024року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі — ТОВ «Бізнес Позика», Товариство) звернулось в суд з позовом проти ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту №468364-КС-001 від 20 червня 2023року у загальному розмірі 224 419,18грн.
Існування таких вимог позивач обґрунтовував тим, що 20 червня 2023року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір №468364-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого позичальниці було надано кредит у розмірі 50 000,00грн на засадах строковості, зворотності, платності, зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом. Товариство свої зобов`язання за договором виконало та надало кредит шляхом перерахування коштів на банківську картку позичальниці. 29 серпня 2023року та 20 листопада 2023року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 були укладені додаткові угоди до договору №468364-КС-001, згідно з умовами яких термін дії договору продовжувався до 07 жовтня 2024року.
Вказував, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, лише частково здійснила оплату за договором на суму 76 259,33грн, у зв`язку з чим станом на 03 листопада 2024року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 224 419,18грн, яка складається з: 46 754,50грн — сума прострочених платежів по тілу кредиту; 177 664,68грн- сума прострочених платежів по процентах.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 02 червня 2025року позов ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, оскільки відповідачкою було допущено порушення зобов`язань з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим виникла відповідна заборгованість, яка підлягає стягненню на користь Товариства.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
16 липня 2025року ОСОБА_1 через представника адвоката Співак Вікторію Анатоліївну подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 02 червня 2025року.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  висловила вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявниці полягає у тому, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, оскільки укладений між сторонами кредитний договір є джерелом отримання невиправданих прибутків для позивача як кредитора та непомірним тягарем для відповідачки як пересічного споживача кредитних послуг, яка з урахуванням звичайного рівня освіти не була проінформована про дійсні умови кредитування. Вважала, що нараховані відсотки за користування кредитом є явно завищеними, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності .
Звертала увагу, що заборгованість відповідачки за відсотками більш, ніж в три рази перевищує заборгованість за тілом кредиту, і це з урахуванням того, що в рахунок погашення кредиту відповідачкою було сплачено 68 759,33грн в рахунок погашення тіла кредиту та 7 500,00грн в рахунок сплати комісії.
Крім того, вважала, що сплачена нею в рахунок оплати комісії сума має бути врахована в якості погашення заборгованості за кредитом, оскільки умови договору про встановлення комісії є нікчемними. 
Також стверджувала, що матеріали справи не містять доказів щодо належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, розгляд справи відбувся за їх відсутності та суд першої інстанції не розглянув клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти апеляційної скарги, заявляв що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
22 липня 2025року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду з Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу витребувано цивільну справу №216/8202/24; та 19 серпня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2025року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2025року справу призначено до судового розгляду на 1550год 09 грудня 2025року.
09 грудня 2025року розгляд справи було відкладено на 1150год 03 лютого 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
20 червня 2023року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 в електронний формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, було укладено договір №468364-КС-001 про надання кредиту, відповідно до якого Товариством надано позичальниці у кредит грошові кошти у розмірі 50 000,00грн шляхом безготівкового переказу коштів на картковий рахунок позичальника, строком на 24 тижні, на засадах строковості, поворотності, платності, зі сплатою процентів за користування кредитом та комісії за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів «Бізнес Позика», стандартна процентна ставка за кредитом фіксована — 2,00% в день, знижена процентна ставка за кредитом фіксована — 1,14957034%, термін дії договору до 05 грудня 2023року.
Крім того, 29 серпня 2023року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 в електронний формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, було укладено Додаткову угоду № 1 до вищевказаного договору про надання кредиту, якою внесені зміни у пункти 2.3, 2.4, 2.7, 2.11, 3.2 договору про надання кредиту та, зокрема, встановлено, що: строк, на який надається кредит, становить 47 тижнів; термін дії договору встановлений до 07 травня 2024року; станом на 29 серпня 2023року заборгованість позичальника перед кредитором становить 54 279,22грн; з 29 серпня 2023року до 24 жовтня 2023року включно діє пільгова ставка 0,8621778% в день, якщо позичальник протягом вказаного періоду здійснює платежі по графіку платежів вчасно або з максимальною затримкою до трьох днів, в разі, якщо строк прострочення чергового платежу у вказаний вище період становитиме більше трьох днів, то з четвертого дня прострочення платежу і до 24 жовтня 2023року (включно) процентна ставка становитиме 1,14957034% в день, з 25 жовтня 2023 - 1,14957034% в день, фіксована.
20 листопада 2023року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 в електронний формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, було укладено Додаткову угоду № 2 до вищевказаного договору про надання кредиту, якою внесені зміни у пункти 2.3, 2.4, 2.7, 2.11, 3.2 договору про надання кредиту та, зокрема, встановлено, що: строк, на який надається кредит, становить 68 тижнів; термін дії договору встановлений до 07 жовтня 2024року; станом на 20 листопада 2023року заборгованість позичальника перед кредитором становить 69 705,34грн; з 20 листопада 2023року до 15 січня 2024року включно діє пільгова ставка 0,8621778% в день, якщо позичальник протягом вказаного періоду здійснює платежі по графіку платежів вчасно або з максимальною затримкою до трьох днів, а разі, якщо строк прострочення чергового платежу в вказаний вище період становитиме більше трьох днів, то з четвертого дня прострочення платежу і до 15 січня 2024року включно процентна ставка становитиме 1,14957034% в день, з 16 січня 2024року - 1,14957034% в день, фіксована.
Для підписання договору про надання кредиту та додаткових угод до нього ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором.
З інформаційних довідок від 09 листопада 2024року, виданих ТОВ «ФК «Елаєнс» вбачається, що на підставі договору №41084239_14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного між ТОВ «ФК «Елаєнс» та ТОВ «Бізнес Позика», 20 червня 2023року були успішно проведені платежі з перерахування коштів ОСОБА_1 згідно кредитного договору №468364-КС-001 на загальну суму 50 000,00грн на карту № НОМЕР_1 .
Відповідачем частково здійснювалося погашення кредиту, відсотків та комісії, всього на загальну суму 76 259,33грн, що вбачається із розрахунку заборгованості за кредитом у гривні станом на 03 листопада 2024року.
Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 03 листопада 2024року заборгованість позичальниці  ОСОБА_1 за кредитним договором становить 224 419,18грн, яка складається з: 46 754,50грн — залишок заборгованості за кредитом; 177 664,68грн — заборгованість по відсотках, що також відображено у довідці ТОВ «Бізнес Позика» про стан заборгованості.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині що відповідачем було допущено порушення зобов`язань з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим виникла відповідна заборгованість, яка підлягає стягненню на користь товариства. 
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, так як висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні не повністю відповідають обставинам справи. 
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України “Про електронну комерцію”.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України “Про електронну комерцію” електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України “Про електронну комерцію”).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України “Про електронну комерцію” електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України “Про електронну комерцію”).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України “Про електронну комерцію” передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України “Про електронний цифровий підпис”, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
У справі встановлено, що для підписання договору про надання кредиту та додаткових угод до нього ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.
Тож, встановивши, що кредитний договір та додаткові угоди до нього підписано ОСОБА_1 в електронній формі, за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.
Цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Підпис відповідачки під договором свідчить про її ознайомлення з усіма умовами договору, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.
Отримання відповідачкою обумовлених кредитних коштів у розмірі 50 000,00грн підтверджується інформаційними довідками від 09 листопада 2024року, виданими ТОВ «ФК «Елаєнс».
До того ж, відповідачка не заперечувала факт підписання нею договору про надання кредиту та додаткових угод до нього, а також визнавала, що отримала у кредит обумовлену кредитним договором суму грошових коштів.
Як вже було зазначено вище, згідно з розрахунком заборгованості станом на 03 листопада 2024року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 224419,18грн, з яких: 46 754,50грн — залишок заборгованості за кредитом; 177 664,68грн — заборгованість по відсотках.
Між тим, задовольняючи позов ТОВ «Бізнес Позика» та стягуючи зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 224 419,18грн, суд першої інстанції не врахував наступне.
Частинами першою та другою статті 1056-1 ЦК України унормовано, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Сторонами дійсно було погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, однак, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості нараховані кредитодавцем проценти в рази перевищують суму, отриману відповідачем у кредит.
З цього приводу слід зазначити, щовідповідачка, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування ТОВ «Бізнес Позика», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення  ОСОБА_1 договору перетворюється на непомірний тягар для відповідачки, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Тож за наведених умов, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині та враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками – фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).
Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.
Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що сума нарахованих Товариством відповідачу процентів за користування кредитом не є співрозмірною сумі наданого кредиту у розмірі 50 000,00грн, що суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за кредитним договором, на які позивач має право, до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів, тобто до 50 000,00грн.
Щодо умов договору про надання кредиту №468364-КС-001 в частині встановлення комісії за надання кредиту та сплати позичальником в рахунок оплати комісії грошових коштів у розмірі 7 500,00грн суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».
10 червня 2017року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, вказаною нормою визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, – щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
На підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.
Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019року у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту – це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Верховний Суд звернув увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022року у справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021року у справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021року у справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021року у справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемною.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 2.5 договору про надання кредиту №468364-КС-001 від 20 червня 2023року за надання кредиту встановлюється комісія у розмірі 7 500,00грн та встановлений цим пунктом договору розмір комісії залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору.
Однак, сплата позичальником комісії за надання кредиту фактично не є самостійною послугою кредитодавця, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком кредитодавця та виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Надання кредиту здійснюється кредитодавцем як виконання ним свого обов`язку за кредитним договором, а тому такі дії ТОВ «Бізнес Позика» не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
А тому пункти укладеного між сторонами договору про надання кредиту, які передбачають сплату комісії за надання кредиту у розмірі 7 500,00грн, в даному випадку є нікчемними, у зв`язку з чим умови для нарахування Товариством комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.
Отже, заперечення апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо встановленої кредитодавцем комісії за надання кредиту є обґрунтованими та підставними, а тому сплачені відповідачкою в рахунок оплати комісії 7 500,00грн мають бути зараховані в рахунок погашення нею заборгованості за тілом кредиту та процентами.
Враховуючи все вищенаведене,на переконання колегії суддів, ТОВ «Бізнес Позика» мало право на отримання від відповідачки суми кредиту у розмірі 50 000,00грн та процентів за користування кредитом у розмірі 50 000,00грн, що разом становить 100 000,00грн.
Водночас, як зазначав у позовній заяві позивач та підтверджувала відповідачка, на виконання умов договору про надання кредиту відповідачкою було сплачено всього76259,33грн.
Тобто, оскільки ТОВ «Бізнес Позика» мало право на отримання від відповідачки суми кредиту та процентів у загальному розмірі 100 000,00грн, а також враховуючи, що на виконання умов договору про надання кредиту відповідачкою було сплачено грошові кошти у розмірі 76 259,33грн, то зі ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 468364-КС-001 від 20 червня 2023року у розмірі 23 740,67грн (100 000,00грн - 76 259,33грн = 23 740,67грн).
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення суду підлягає зміні, шляхом зменшення загальної суми заборгованості за кредитним договором (в тому числі заборгованості за тілом кредиту та суми прострочених платежів по процентам) з 224 419,18грн до 23 740,67грн.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про процесуальні порушення суду першої інстанції щодо неналежного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи та позбавлення відповідача можливості прийняти участь в судовому засіданні є безпідставними та не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду, оскільки розгляд вказаної справи в суді першої інстанції здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання, тобто судове засідання фактично не проводилось.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, які в цій справі складаються із судового збору, апеляційний суд виходить з наступного.
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно частини десятої статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Приймаючи до уваги висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Бізнес Позика»підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору за подачу позову у розмірі 284,89грн (23740,67/ 224419,18х 2693,03 = 284,89).
Відповідно з позивача ТОВ «Бізнес Позика»на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 612,23грн (200678,51 / 224419,18х 4039,56 = 3612,23). 
Застосовуючи частину десяту статті 141 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат, слід стягнути з ТОВ «Бізнес Позика»на користь ОСОБА_1  витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 327,34грн (3612,23 — 284,89 = 3327,34). 
Отже, рішення суду підлягає зміні в частині стягнутої заборгованості за кредитним договором, в тому числі заборгованості за тілом кредиту та суми прострочених платежів по процентам, та скасуванню в частині стягнення судового збору.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Задовольнити частково апеляційну скаргу  ОСОБА_1 .
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 02 червня 2025року в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» загальної суми заборгованості за кредитним договором № 468364-КС-001 від 20 червня 2023року, в тому числі заборгованості за тілом кредиту та суми прострочених платежів по процентам, — змінити, зменшивши загальну суму заборгованості за кредитним договором до стягнення з 224 419,18грн до 23 740,67грн.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 02 червня 2025року в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судових витрат по сплаті судового збору - скасувати. 
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 327,34грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 03 лютого 2026року.

Судді: