ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/18998/25	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 33/817/623/25 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.5 ст.126 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Строценя Т.О. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 05 (п`ять) років. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) в дохід держави.

Згідно постанови гр. ОСОБА_1 07 вересня 2025 року о 11 год. 30 хв. в м. Тернополі по вул. Миру, 5, повторно протягом року керував транспортним засобом марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи раніше позбавленим права керування транспортним засобом, чим порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху. 

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Строцень Т.О. просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2025 року та закрити провадження у справі. Свої вимоги мотивує тим, що:
суд першої інстанції, пославшись на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 06 червня 2024 року про позбавлення ОСОБА_1 права керування, не перевірив і не встановив факт її чинності на момент події, хоча на час складання протоколу вона вже втратила свою дію; 
до матеріалів справи не долучено жодного доказу який би підтверджував факт того, що 14 липня 2025 року, ОСОБА_1 було позбавлено права керування ТЗ;
під час події, яка мала місце 07 вересня 2025 року, ОСОБА_1 перебував у статусі особи, яка не має права керувати транспортними засобами, статус особи, яка позбавлена права керування — відсутній;
суд першої інстанції перебрав на себе функцію сторони обвинувачення, так як самостійно, з власної ініціативи, відшукав та використав інформацію, яка міститься у даних Єдиного реєстру судових рішень, щодо постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2025 року у справі № 607/14169/25, яка залишена без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року та набрала законної сили 01 вересня 2025 року;
суд першої інстанції, попри те що в протоколі серії ЕПР1 №446227 від 07 вересня 2025 року ОСОБА_1 одночасно інкриміновано два статуси — особи, позбавленої права керування, та особи, яка не має права керувати транспортними засобами, фактично змінив/підмінив суть інкримінованого правопорушення, зазначивши про повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частинами другою — четвертою статті 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування;
суд першої інстанції неправильно оцінив доводи сторони захисту щодо повторності правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутня будь-яка постанова, що набрала законної сили, яка могла б підтвердити факт першого порушення ОСОБА_1 протягом року. Поліцейські долучили лише постанову серії ББА №50728 від 28 червня 2025 року, яку ОСОБА_1 оскаржив, і за якою рішення у справі №607/14199/25 набрало законної сили лише 03 жовтня 2025 року — тобто вже після події 07 вересня 2025 року, що виключало можливість кваліфікації його дій за ознакою повторності;
долучена до матеріалів справи довідка старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП в Тернопільській області ДПП капітана поліції Вихованець І. від 12 вересня 2025 року, складена відповідно до облікових даних бази ІНП, не є рішенням уповноваженого органу, а отже не є доказом наявності в діях ОСОБА_1 повторності вчинення адміністративного правопорушення.

Заслухавши доводи захисника Строценя Т.О., який просив проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції в цьому випадку не дотримався вказаних вимог закону і не навів у судовому рішенні встановлення належних і достатніх доказів для обставин, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 і кваліфікації його дій за ч.5 ст.126 КУпАП.
Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, суд першої інстанції послався на дані, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №446227 від 07 вересня 2025 року; аудіовізуальному диску на яких містяться відеозаписи із відео реєстратора службового автомобіля, нагрудних відеокамер поліцейських №№ 477956, 473069, відео з реєстратора службового автомобіля 11 7042; копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №50728 від 28 червня 2025 року; копії постанови Тернопільського міськрайонного суду від 06 червня 2024 року у справі 3607/12437/24 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП; довідці, виданій УПП в Тернопільській області ДПП від 12 вересня 2025 року.
Оцінивши зазначені докази, суд першої інстанції зробив висновок, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, є повністю доведеною.
Однак, апеляційний суд не може погодитися з таким висновком, оскільки наявні у справі матеріали не містять даних, які би були достатніми для висновку про наявність усіх ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.
Так, частиною четвертою ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Згідно частини п`ятої вказаної статті адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Згідно із п. 3 Розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 року N1395 (далі — Інструкція N1395) повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130КУпАП)».
Те, що правопорушення вчинено повторно, має бути перевірено та доведено особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, оскільки ч.2 ст.251 КУпАП передбачає, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, у даному випадку, органами Національної поліції.
Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення 07 вересня 2025 року о 11 год. 30 хв. в м. Тернополі по вул. Миру, 5, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи особою позбавленою права керування транспортним засобом, правопорушення вчинено двічі протягом року, чим порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху — керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом (а.с.1).
Таким чином, наведена у протоколі суть правопорушення не відповідає точному змісту диспозиції ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки в ній не вказано про вчинення правопорушення повторно, а тому доводи захисника про те, що суд першої інстанції фактично змінив суть інкримінованого правопорушення та визнав доведеною обставину, яка в протоколі не була вказана, є обґрунтованими. 

Також, в ході апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження і доводи захисника про те, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження дати набрання законної сили постановою про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, оскільки додана до матеріалів справи копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №50728 від 28 червня 2025 року не має відмітки про дату набрання нею законної сили (а.с.9).
Відсутні такі відомості і в доданій до протоколу довідці, виданій УПП в Тернопільській області ДПП від 12 вересня 2025 року (а.с.10) та в інших матеріалах справи.
Оцінюючи доводи сторони захисту про відсутність доказів зазначеної обставини, яка має істотне значення для висновку про повторність вчинення правопорушення, суд першої інстанції їх відхилив з тих мотивів, що постанова №50728 була залишена без змін рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23.09.2025р. Однак, такий висновок не спростовує доводів сторони захисту про відсутність у справі даних про дату набрання законної сили постановою №50728 за ч.4 ст.126 КУпАП щодо ОСОБА_1 . 
Відсутність таких відомостей позбавляє можливості визнати доведеними обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення в частині того, що правопорушення вчинено повторно (у протоколі вказано — двічі протягом року) і має бути кваліфіковано саме за ч.5 ст.126 КУпАП.

Окрім того, працівниками поліції не було долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження факту позбавлення (тимчасового обмеження) ОСОБА_1 права керування транспортними засобами станом на 07 вересня 2025 року, оскільки на той час уже було закінчено виконання доданої до протоколу постанови Тернопільського міськрайонного суду від 06 червня 2024 року.
У зв`язку з цим суд першої інстанції з власної ініціативи здійснив пошук інформації в Єдиному реєстрі судових рішень та в результаті цього самостійно встановив відомості про обставини, які не були зібрані працівниками поліції при складанні адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 , а саме дані про найменування органу, який 14 липня 2025 року виносив рішення про позбавлення ОСОБА_1 спеціального права та дату набрання цим рішенням законної сили 01 вересня 2025 року, хоча таких відомостей не було зазначено в жодному з доданих до протоколу про адмінправопорушення документів. Однак, встановлення таких відомостей в даному випадку мало істотне значення для висновку про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення за ч.5 ст.125 КУпАП станом на 07 вересня 2025 року. 
Інших належних та допустимих доказів, які би підтверджували вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення працівники поліції не долучили до справи всупереч обов`язку, визначеного ч.2 ст.251 КУпАП.
Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.256 КУпАП і матеріали справи оформлено неправильно через відсутність усіх визначених Інструкцєю N1395.
При підготовці до судового розгляду суд першої інстанції на ці недоліки уваги не звернув, а натомість визнав доведеним вчинення правопорушення повторно, хоча в змісті протоколу працівником поліції саме такої кваліфікуючої ознаки не було вказано. Також, суд проігнорував доводи сторони захисту про відсутність відомостей по набрання законної сили постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та самостійно з власної ініціативи здійснив збирання нових фактичних даних щодо позбавлення його спеціального права. Наведені обставини
При цьому, в ході апеляційного розгляду встановлено, що в наданих поліцією матеріали справи не містили зазначених відомостей, які мали істотне значення для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_1 , а тому суд першої інстанції не здійснював лише їх перевірку шляхом доступу до відкритих даних Єдиного реєстру судових рішень, а здійснив пошук відсутніх фактичних даних і встановив нові обставини, відомості про які працівниками поліції не були зазначені в жодному з доданих до протоколу документів. 
Наведене свідчить про порушення судом вимог ст.278 КУпАП та права особи на справедливий суд, гарантованого ст.6 Європейської конвенції з прав людини.
Так, у рішенні «Гайдашевський проти України» від 06.02.2025 ЄСПЛ визнано порушення п. 1 ст. 6 Конвенції внаслідок того, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд із власної ініціативи шукав ключові докази не на користь заявника і використовував їх у своєму рішенні, щоб спростувати аргументи, висунуті захистом. При цьому жоден інший учасник адміністративного провадження не був присутній, щоб просити суд провести таку перевірку чи зібрати докази. Здійснивши пошук таких доказів за власною ініціативою та визнавши заявника винним на підставі них, апеляційний суд створив враження плутанини між ролями прокурора та судді, а тому дав підстави для законних сумнівів щодо безсторонності суду за об`єктивним критерієм.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.
Виходячи із практики ЄСПЛ, а також враховуючи вимоги ст.ст.7, 254, 279 КУпАП суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах суті обвинувачення, що викладена в протоколі про адміністративне правопорушення і може обґрунтовувати свої висновки про винуватість особи виключно на тих фактичних даних, які були зібрані уповноваженими особами при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення.
Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (п.65 рішення Європейського суду з прав людини від 21.07.2011, справа «Коробов проти України», заява № 39598/03).
Проте, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході апеляційного розгляду, під час складення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 і оформлення матеріалів цієї справи, інспектором патрульної поліції не було зібрано достатньої кількості доказів, які би поза розумним сумнівом підтверджували наявність усіх елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння ч.5 ст.126 КУпАП, а саме: в протоколі про адміністративне правопорушення було неправильно вказано кваліфікуючу ознаку і додані до протоколу матеріали не містили відомостей про набрання законної сили постанови за ч.4 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_1 та фактичних даних про рішення, яким його було позбавлено спеціального права. 
Незважаючи на ці недоліки суд першої інстанції самостійно з власної ініціативи встановив окремі фактичні дані, відомостей про які не було в складених поліцією матеріалах. 
У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ, який підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2025 року неможливо визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, у зв`язку із недоведеністю наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП..
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Строценя Т.О. задовольнити.
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП щодо нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя