Справа № 161/4191/25 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1321/25  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
02 грудня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
з участю секретаря судового засідання - Савчук О. В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Носенко О. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про припинення дії, яка порушує право та зобов`язання вчинити дію за апеляційною скаргою відповідача Державного комунального підприємства «Луцьктепло» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2025 року

                                          В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що у цивільній справі № 161/7107/22 заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2022 року солідарно стягнуто з неї, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь відповідача Державного комунального підприємства (далі - ДКП) «Луцьктепло» 27 614 грн 90 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію, 2 481 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору та 247 грн інших судових витрат. На виконання зазначеного судового рішення вона перерахувала на рахунок відповідача суму стягнутої заборгованості.
Позивач зазначала, що незважаючи на це, відповідач отримав виконавчий лист та 23 червня 2023 року пред`явив його до примусового виконання. На підставі пред`явленого виконавчого листа державний виконавець відкрив виконавче провадження № 73288631 та наклав арешти на належні їй банківські рахунки.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року зобов`язано державного виконавця закінчити виконавче провадження № 73288631.
Однак, відповідач і надалі продовжує зараховувати сплачені нею кошти як плату за нові надані послуги, а не як погашення заборгованості стягнутої за рішення суду від 27 вересня 2022 року.
Вважає неправомірним включення до її особового рахунку № НОМЕР_1 присудженої судом суми у розмірі 27 614 грн 90 коп., оскільки вона істотно збільшила розмір боргу.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ДКП «Луцьктепло» виключити з особового рахунку № НОМЕР_1 споживання теплової енергії суму боргу у розмірі 27 614 грн 90 коп. у зв`язку з добровільною сплатою заборгованості.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Зобов`язано ДКП «Луцьктепло» виключити з особового рахунку № НОМЕР_1 споживання теплової енергії заборгованість у розмірі 27 614 грн 90 коп.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач ДКП «Луцьктепло», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким закрити провадження у справі, оскільки відсутній предмет спору.
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову у цій справі. Висновок суду про те, що облікування за особовим рахунком ОСОБА_1 сплаченої заборгованості у розмірі 27 614 грн 90 коп. є неправильним та не відповідає дійсності, оскільки вказана заборгованість згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2022 року у цивільній справі № 161/7107/22 не обліковується за особовим рахунком позивача. При цьому за її особовим рахунком залишається заборгованість, що виникла за період з 01 грудня 2013 року по 31 жовтня 2019 року у розмірі 25 661 грн 52 коп., яка є сталою та незмінною з моменту її виникнення. Також відображено поточні нарахування, які можуть відрізнятися залежно від місяця в якому надається послуга. Тому підприємство не може виключити вказану заборгованість, оскільки вона підтверджена рішенням суду і не обліковується як заборгованість, визнана та добровільно сплачена споживачем. Вважає, що оскільки предмет спору між сторонами по справі відсутній, тому провадження у справі підлягає закриттю.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що позиція відповідача щодо відсутності предмету спору, яка обґрунтована тим, що в особовому рахунку споживача теплової енергії сума у розмірі 27 614 грн 90 коп. не значиться як «борг», а лише відображається в графі «нараховано» та у графі «оплата», є казуїстичною, оскільки незалежно від назви граф в особовому рахунку значиться зазначена сума, і вона залишається такою, яку їй належить сплатити, а тому вона є її боргом перед відповідачем. 
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові, виходячи з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що у цивільній справі № 161/7107/22 заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2022 року, яке набрало законної сили, солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ДКП «Луцьктепло» 27 614 грн 90 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію, 2 481 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору та 247 грн інших судових витрат.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року у згаданій справі встановлено, що постановою ДВС від 10 листопада 2023 року відкрито виконавче провадження № 73288631 щодо примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2022 року та накладено арешт на рахунки. На виконання судового рішення ОСОБА_1 було сплачено борг, а саме: 10 000 грн (21 жовтня 2022 року), 2 728 грн (21 жовтня 2022 року), 18 000 грн (15 лютого 2023 року). Отже, боржник повністю виконала рішення суду ще до відкриття виконавчого провадження, про що 27 листопада 2023 року повідомила державного виконавця, проте останній не вчиняв жодних дій щодо закінчення виконавчого провадження.
Вищенаведені обставини свідчать про те, що позивач у добровільному порядку сплатила суму заборгованості згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2022 року, що підтверджується квитанцією № ПН552 від 15 лютого 2023 року на суму 18 000 грн, квитанцією № ПН10770 від 21 жовтня 2022 року на суму 10 000 грн та квитанцією № ПН10768 від 21 жовтня 2022 року на суму 2 728грн.
Судом також встановлено, що згідно із наданими суду позивачем квитанцій про оплату житло-комунальних послуг за травень-липень 2025 року у неї за її особовим рахунком наявна заборгованість по оплаті послуг за тепло.
З відповіді ДКП «Луцьктепло» № 4445/14 від 10 грудня 2024 року на письмове звернення позивача вбачається, що станом на 06 грудня 2024 року по особовому рахунку ОСОБА_1 обліковується фактична заборгованість у розмірі 28 731 грн 13 коп. та у відповідача відсутні підстави для виключення такого боргу з особового рахунку.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач в добровільному порядку сплатила суму заборгованості згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2022 року, а тому обліковування за її особовим рахунком сплаченої заборгованості є неправомірним, і відновлення порушеного права позивача, через обраний нею спосіб захисту є обґрунтованим.
Апеляційний суд не може погодитися із такими висновками суду, враховуючи наступне. 
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 16 ЦК України).
ОСОБА_1 звертаючись до суду з цим позовом у своїх вимогах зазначала, що після закінчення виконавчого провадження № 73288631 відповідач ДКП «Луцьктепло» і надалі продовжує зараховувати сплачені нею кошти як плату за нові надані послуги, а не як погашення заборгованості стягнутої за рішенням суду від 27 вересня 2022 року. Позивач вважає, що оскільки включення до її особового рахунку № НОМЕР_1 присудженої судом суми у розмірі 27 614 грн 90 коп. є неправомірним, внаслідок чого істотно збільшився розмір боргу, тому відповідача слід зобов`язати виключити з особового рахунку № НОМЕР_1 споживання теплової енергії заборгованість у розмірі 27 614 грн 90 коп.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що у ДКП «Луцьктепло» заборгованість згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2022 року у цивільній справі № 161/7107/22 у розмірі 27 614 грн 90 коп., яка утворилася за період з 01 листопада 2019 року по 31 березня 2022 року, не обліковується за особовим рахунком позивача ОСОБА_1 , оскільки була сплачена останньою, та не відображається у нарахуваннях позивачу як несплачена заборгованість, що підтверджується виписками з особового рахунку № НОМЕР_1 .
Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, за період з 01 грудня 2013 року по 31 березня 2022 року у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виникла заборгованість за надані послуги з теплопостачання у розмірі 53 276 грн 42 коп., однак заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2022 року солідарно стягнуто з відповідачів на користь  ДКП «Луцьктепло» заборгованість в межах строку позовної давності у розмірі 27 614 грн 90 коп. Після добровільного виконання ОСОБА_1 рішення суду за її особовим рахунком залишається заборгованість за період з 01 грудня 2013 року по 31 жовтня 2019 року у розмірі 25 661 грн 52 коп., яка є сталою та незмінною з моменту її виникнення. Також відображено поточні нарахування, які можуть відрізнятися залежно від місяця в якому надається послуга. Розмір щомісячних нарахувань підприємства та оплата споживачем наданих послуг на загальну суму заборгованості по особовому рахунку чітко зазначено у доданих до матеріалів справи виписках з особового рахунку споживача. 
З пояснень представника відповідача під час апеляційного розгляду справи встановлено, що згідно з квитанцією № 15 за червень 2025 року заборгованість за послугу «тепло» становить 27 884 грн 23 коп., ОСОБА_1 сплатила за червень 573 грн 60 коп., тоді як підприємством за вказаний місяць за послугу нараховано 304 грн 27 коп. Позивач здійснювала оплату комунальних послуг, зокрема у червні 2025 року, таким чином, щоб у квитанції за липень 2025 року відображалася заборгованість у розмірі 27 614 грн 90 коп., яка збігається із сумою заборгованості у згаданому рішенні суду і таким чином створювала видимість, що за її особовим рахунком і на даний час обліковується заборгованість, яка стягнута рішенням суду, що не відповідає дійсності та спростовується наявними у справі доказами. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вказана заборгованість відображена по особовому рахунку зовсім за інший період і не має жодного відношення до справи. 
Оскільки заборгованість у розмірі 27 614 грн 90 коп. згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2022 року у цивільній справі № 161/7107/22 сплачена позивачем і зарахована ДКП «Луцьктепло» відповідно до рішення суду, не відображається в подальшому у графі «борг», а по особовому рахунку № НОМЕР_1 залишається обліковуватися борг, який виник у споживача за період  з 01 грудня 2013 року по 31 жовтня 2019 року у розмірі 25 661 грн 52 коп. і його розмір постійно змінюється залежно від щомісячних нарахувань за надані послуги та їх сплатою споживачем послуг, що унеможливлює виключення цього боргу з її особового рахунку.
Зважаючи на те, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України ОСОБА_1 не довела належними, достатніми та достовірними доказами обставин, які мають значення для справи, а саме, що відповідач неправомірно включив до її особового рахунку № НОМЕР_1 присуджену судовим рішенням суму у розмірі 27 614 грн 90 коп., чим істотно збільшив розмір боргу, на що вона посилалася як на підставу своїх вимог, тому колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його належить скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в позові ОСОБА_1 відмовити.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                      У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Державного комунального підприємства «Луцьктепло» задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2025 року у цій скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В позові ОСОБА_1 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про припинення дії, яка порушує право та зобов`язання вчинити дію, відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: