Дата документу 14.01.2026 Справа № 333/9700/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН  333/9700/25       Пр. № 22-ц/807/223/26	Головуючий у 1-й інстанції: Михайлова А.В. Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А., 
за участі секретаря Пантюх Ю.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини
ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеною заявою в порядку окремого провадження (а.с.1-5), в якій просила встановити факт прийняття спадщини 31/100 домоволодіння АДРЕСА_1 від 31/50 частини ОСОБА_3 .
В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю суду першої інстанції Михайлову А.В. (а.с.29).
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2025 року (а.с.30) у відкритті провадження за вищезазначеною заявою заявника у цій справі відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, заявник ОСОБА_1  у своїй апеляційній скарзі (а.с.35) просила поновити строк на подання апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В автоматизованому порядку 30.10.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (а.с.39). Ухвалою апеляційного суду від 31.10.2025 року (а.с.40) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 05.11.2025 року (а.с.42). Ухвалою апеляційного суду строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції поновлено, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 06.11.2025 року (а.с.43), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.44), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідного штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.
Заінтересована особа ОСОБА_2 своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу заявника у цій справі не скористався. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату час та місце розгляду цієї справи, у тому числі заінтересована особа ОСОБА_2 в порядку ст. 128 ч. 8 п. 4 ЦПК України - за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання останнього: АДРЕСА_2 - конверт із судовою повісткою – повідомленням повернувся на адресу апеляційного суду без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній»  (а.с. 54-57, 62-64,) та заявник ОСОБА_1 у тому числі додатково через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника заявника ОСОБА_1 – адвоката Мельникова О.А. (а.с. 65-66), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. 
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності представника заявника ОСОБА_1 – адвоката Мельникова О.А. (а.с. 65-66).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_1 – адвоката Мельникова О.А. (а.с. 65-66), який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що:
- заявник ОСОБА_1 у цій справі просила встановити не факт належності на праві власності спадкового нерухомого майна (заповіти всіх спадкодавців та заяви всіх спадкоємців до нотаріусів про прийняття спадщини після всіх спадкодавців відсутні інші спадкоємці спадщину не приймали, у тому числі з підстав, що померли раніше),
- а лише факт прийняття нею спадщини за законом і лише у вигляді своєї частки спадщини фактично у порядку ст. ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року,
- у вигляді 31/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 від 31/50 частин  ОСОБА_3  – бабусі заявника по матері, право власності на яку зареєстровано в установленому законом порядку та яка померла    ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
- спадщину після смерті якої фактично прийняла в порядку ст. ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року її дочка – мати заявника –  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла    ІНФОРМАЦІЯ_3 , 
- спадщину після якої фактично прийняли в порядку ст. ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року, який діяв до 31.12.2003 року, заявник - дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та син -  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер    ІНФОРМАЦІЯ_6 ,
- спадщину після якого прийняв 10.06.2014 року син - ОСОБА_2 ,    ІНФОРМАЦІЯ_7 , в силу вимог ст. 1241 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 01.01.2004 року автоматично, оскільки був неповнолітнім, - заінтересована особа у цій справі, з яким у заявника ОСОБА_1 спору у цій справі немає; 
перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга заявника ОСОБА_1  у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Судовими рішеннями є: ухвали…, постанови…(ст. 258 ч. 1 ЦПК України).
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу. 
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження (окремого) за вищезазначеною заявою заявника у цій справі, керувався ст. ст. 12, 81-82, 89, 141, 367, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України та виходив із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту прийняття спадщини, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.
Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Відповідно до ч. 4 ст. ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правих висновків, викладених в постанові Верховного Суду України від 21 березня 2024 року по справі № 2о-30/2009, Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 2 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснив, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав заявника. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Окреме провадження є безспірним, оскільки в ньому не розглядається матеріально-правовий спір, а можуть встановлюватися тільки факти та стани, які мають юридичне значення, а також підтверджуватися наявність чи відсутність неоспорюваних прав.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Верховний Суд звертає увагу на те, що встановлення факту належності на праві приватної власності нерухомого майна в порядку окремого провадження не допускається, оскільки вимога про визнання права власності завжди свідчить про існування спору про право, а тому вона може розглядатися виключно в позовному провадженні.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені вимоги пов`язані з оспорюваним суб`єктивним правом, наявність якого має доводитись в порядку позовного провадження, із залученням ОСОБА_2 , Територіальної громади м. Запоріжжя в якості відповідачів, тобто вбачається спір про право, що є підставою для відмови у відкритті провадження.
Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.
Вказана ухвала суду першої інстанції вимогам законності та обґрунтованості у цій справі не відповідає. 
Так, апеляційним судом встановлено, що передчасним помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що з вищезазначеної заяви заявника у цій справі вбачається спір про право, із: 
- заінтересованою особою у цій справі –  ОСОБА_2  (що підтвердив у тому числі у зданому судовому засіданні представника заявника, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), враховуючи, що:
= заявник ОСОБА_1 у цій справі просила встановити не факт належності на праві власності спадкового нерухомого майна (заповіти всіх спадкодавців та заяви всіх спадкоємців до нотаріусів про прийняття спадщини після всіх спадкодавців відсутні, інші спадкоємці спадщину не приймали чи померли раніше),
=- а лише факт прийняття нею спадщини за законом і лише у вигляді своєї частки спадщини за законом фактично у порядку ст. ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року,
= у вигляді 31/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 від 31/50 частин  ОСОБА_3  – бабусі заявника по матері, право власності на яку зареєстровано в установленому законом порядку та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , 
= спадщину після смерті якої фактично прийняла в порядку ст. ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року її дочка – мати заявника –  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , 
= спадщину після якої фактично прийняли в порядку ст. ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року, який діяв до 31.12.2003 року, заявник - дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 ,
= спадщину після якого прийняв ІНФОРМАЦІЯ_9 син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в силу вимог ст. 1241 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 01.01.2004 року автоматично, оскільки був неповнолітнім, 
- заінтересованою особою – Територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, яка в якості такової у цій справі заявником за її вищезазначеною заявою (а.с.1-5) чи судом першої інстанції за власної ініціативою останнього в силу вимог ЦПК України не залучалась;  

-доводи заявника ОСОБА_1 про відсутність спору та про відсутність заповітів всіх вищезазначених спадкодавців та заяв всіх спадкоємців до нотаріусів про прийняття спадщини за законом після всіх вищезазначених спадкодавців, неможливість прийняття спадщини спадкоємцями за законом, у тому числі через смерть цих спадкоємців ще раніше до відкриття спадщини після смерті відповідних спадкодавців, не перевірялись судом першої інстанції взагалі (відповідні запити судом першої інстанції до відповідного спадкового реєстру цій справі не робились у порушення вимог ст. 293 ч. 2 ЦПК України), пояснення заінтересованих осіб: ОСОБА_2 та Запорізької міської ради не заслуховувались.
При вищевикладених обставинах, апеляційним судом встановлено, що підстави саме для відмови судом першої інстанції у відкритті окремого провадження в порядку цивільного судочинства, передбачені ст. 315 ч. 4 ЦПК України (суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право) у цій справі були відсутні.
При вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах цієї справи, доводи та вимоги апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 грунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах. Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення передчасної помилкової ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, та в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення процесуального питання про відкриття окремого провадження у цій справі) до суду першої інстанції. 
Крім того, апеляційним судом встановлено, що заявником, як апелянтом, при подачі вищезазначеної апеляційної скарги був сплачений судовий збір (а.с.28). Проте, в силу вимог ЦПК України в разі скасування вищезазначеної ухвали суду першої інстанції про у цій справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, питання про розподіл цих витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, вирішується у подальшому судом першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 12, 81-82, 89, 141, 367, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2025 року у цій справі скасувати. 
Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повна постанова апеляційним судом складена 19.01.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А. 	Трофимова Д.А.