П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

21 листопада 2025 року                                                                                        місто Київ 
справа № 2605/7014/12                                                         
провадження № 22-ц/824/13668/2025     
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д.,Стрижеуса А.М.,
 
розглянув у порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2025 року, постановлену у складі судді Шевчук А.В.
 
у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерини Юріївни, заінтересована особа: Житлово-Будівельний кооператив "Суднобудівник-6", -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Оболонського районного суду міста Києва зі скаргою про визнання неправомірними дій державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К. Ю. та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа (стягувач) Житлово будівельний кооператив «Суднобудівник-6».
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2025 року (Провадження №4-с/756/50/25) скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерини Юріївни разом з додатками повернуто скаржнику без розгляду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати. Апелянт зазначає, що скарга була подана через систему електронний суд, про відсутність електронного кабінету стягувача зазначила в шапці скарги, разом з іншими відомими їй даними про стягувача, в т.ч. ЄДРПОУ, по якому суд міг перевірити наявність особистого кабінету стягувача в електронному суді.
Апелянт посилається на п.6 ст.14 ЦПК України відповідно до якої стягувач, як юридична особа, зареєстрована за законодавством України, був зобов`язаний зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку. Зазначає, що відповідно до п. 7 ст. 43 ЦПК України, якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи».
Зауважує, що через невиконання стягувачем обов`язку відповідно до п. 6 ст. 14 ЦПК України зареєструвати свій електронний кабінет, відповідно до п. 7 ст.43 ЦПК України на момент подання скарги, скаржник (апелянт) була звільнена від обов`язку надсилання йому копій документів. Отже, відмова суду першої інстанції у прийняті скарги у зв`язку з не надсиланням її стягувачу є неправомірною та такою, що суперечить п.7 ст.43 ЦПК України.
Апелянт наголошує, що суд першої інстанції також безпідставно вказав на ненадання нею документів, що підтверджують повноваження представника стягувача, адвоката Фогеля В. В. Згідно зі статтею 62 ЦПК України, обов`язок підтверджувати повноваження представника покладається виключно на сторону, яка його залучає - тобто на самого стягувача, а не на апелянта. Вона не є розпорядником оригіналу довіреності, і лише стягувач або його представник мають право засвідчити її копію в суді. Таким чином, у суду не було законних підстав для повернення скарги з цієї причини.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.
За правилом п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.
Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з цим, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи скаргу про визнання неправомірними дій державного виконавця, встановивши, що заінтересованими особами у скарзі зазначені стягувач - ЖБК «Суднобудівник-6», державний виконавець Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К. Ю., а копія скарги, згідно з додатками та квитанцією, була направлена лише представнику Фогелю В. В. , а не самому стягувачу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в порушення вимог п. 2 ч. 4 ст. 448 ЦПК України, до скарги не долучено докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи, а саме ЖБК «Суднобудівник-6». Також суд зазначив, що матеріали скарги не містять документів, які б підтверджували повноваження представника, що діє в інтересах ЖБК «Суднобудівник-6» саме у даній справі.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком з огляду на наступне.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).
Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Положеннями частини п`ятої статті 448 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/ або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.
Отже, скарга у виконавчому провадження за змістом і формою повинна відповідати вимогам ст. 448 ЦПК України. Зокрема, відповідно до пункту другого частини четвертої статті 448 ЦПК України до скарги додаються докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
Стаття 43 ЦПК України визначає права та обов`язки учасників справи. Частиною сім цієї статті передбачено, що у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.
Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
Якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 23.06.2025 ОСОБА_1 звернулась до Оболонського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» зі скаргою про визнання неправомірними дій державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К. Ю. та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа (стягувач) Житлово будівельний кооператив «Суднобудівник-6».
Дослідивши зміст скарги, колегія суддів встановила, що вона містила обов`язкові реквізити заінтересованої особи (стягувача) Житлово будівельного кооперативу «Суднобудівник-6», що визначені в ч. 3 ст. 448 ЦПК України, зокрема ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, а також інформацію про відсутність електронного кабінету.
            Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на відсутність у зацікавленої особи зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС, який мав бути зареєстрований, уваги не звернув, не врахував, що за таких обставин ОСОБА_1 була звільнена від обов`язку надсилати копію скарги заінтересованій особі (стягувачу) Житлово будівельний кооператив «Суднобудівник-6» або подавати до суду для неї копії документів, та дійшов передчасного висновку про повернення скарги без розгляду, у зв`язку з чим обмежив право заявника на доступ до суду.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що право на доступ до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, хоча і не є абсолютним та може підлягати дозволеним обмеженням, такі обмеження повинні переслідувати легітимну мету і мати розумне співвідношення пропорційності між застосованими засобами та переслідуваною метою (див. рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року). Це означає, що процесуальні норми мають бути застосовані таким чином, щоб не обмежувати доступ до правосуддя надмірно.
Стала практика Верховного Суду, включаючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду, послідовно наголошує на тому, що суд зобов`язаний суворо дотримуватися процесуальних вимог, встановлених законом, і не може покладати на учасників справи обов`язки, не передбачені Цивільним процесуальним кодексом України.
Верховний Суд неодноразово вказував, що суд не має права на власний розсуд визначати зміст і обсяг процесуальних прав та обов`язків учасників справи, а також покладати на них обов`язки, які не передбачені законом. Повернення заяви без розгляду з підстав, не передбачених процесуальним законом, є порушенням права на доступ до правосуддя. Процесуальні дії мають вчинятися у порядку, встановленому ЦПК України, і суд не може вимагати від учасника процесу виконання дій, які не передбачені законом.
Суд першої інстанції, поклав на скаржника, який звернувся через Електронний кабінет, обов`язок, не передбачений законом, що призвело до порушення норм процесуального права та постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому розгляду справи.
Згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2025 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 
Суддя-доповідач:                                                            О.І. Шкоріна
 
Судді:                                                                               Л.Д. Поливач
 
                                                                                          А.М. Стрижеус