ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 203/3846/22
провадження № 51-1825 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 , 
прокурора                                           ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року щодо
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ),
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.   Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт строком на 150 годин.
2. Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
3. Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 11 лютого 2025 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінив в частині призначеного покарання. На підставі ч. 5 ст. 74 КК звільнив ОСОБА_6 від призначеного за ч. 1 ст. 125 КК покарання у виді громадських робіт строком на 150 годин на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку з закінченням строків давності. В іншій частині вирок місцевого суду залишив без змін.
4. За обставин, детально викладених у вироку,  ОСОБА_6 , 24 серпня 2022 року, близько 22:35 години, перебуваючи у внутрішньому дворі біля торгівельного центру «МІРІАДА», що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Олександра Поля, 11, побачив свого сусіда ОСОБА_7 після чого між ними стався діалог, який переріс у конфлікт, і на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин у ОСОБА_6 раптово виник кримінально-протиправний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
5. Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , у цей же день о 22:40 годині, перебуваючи біля торгівельного центру «МІРІАДА» за адресою: м. Дніпро, пр. Олександра Поля, 11, стоячи обличчям до ОСОБА_7 на відстані витягнутої руки, кулаком своєї лівої руки наніс один удар в область правої щоки потерпілого ОСОБА_7 , внаслідок чого останній втратив свідомість та впав на землю.
6. В результаті своїх кримінально-протиправних дій ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: синця на обличчі, крововиливу та садна на слизовій оболонці правої щоки, синців та саден на верхніх кінцівках. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
7. У касаційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити кримінальне провадження у зв?язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК.
8. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій постановлено без об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, без їх належного дослідження під час судового розгляду, ґрунтуються на припущеннях, суперечностях та відсутності належної оцінки прямих доказів сторони захисту. 
9. Вказує, що обвинувальний вирок обґрунтований відсутнім в матеріалах кримінального провадження висновком судово-медичної експертизи № 2270е від 19 вересня 2022 року, наявність якого підтверджена численними процесуальними документами, але який було замінено висновком № 2537e від 16 вересня 2022 року. 
10. Також зазначає, що суд неправомірно визнав допустимими висновки судово-медичної експертизи № 2270 від 25 серпня 2022 року та № 2537е від 16 вересня 2022 року, оскільки в матеріалах провадження відсутня заява потерпілого від 25 серпня 2022 року, яка мала бути підставою для призначення, зокрема експертизи від 25 серпня 2022 року. 
11. Також ОСОБА_6 стверджує про неналежне вручення йому повідомлення про підозру, без роз`яснення прав підозрюваного, що, на його думку, свідчить про неправомірне набуття ним статусу підозрюваного та позбавлення його належного процесуального захисту. Вказує, що суд першої інстанції не дослідив порушення, пов?язані з повторним врученням копії повідомлення про підозру, не надав оцінки доводам сторони захисту про те, що таке повідомлення йому фактично не було вручено, а те що вручено, або не містить дати складання або є копією іншого примірника підозри. 
12. Вказує на порушення вимог ст. 22 КПК, що виразилось у відмові місцевого суду у задоволенні клопотання про виклик свідків сторони захисту, що в свою чергу стало підставою для заявленого відводу судді, в задоволенні якого також було відмовлено.
13. Зазначає, що місцевий суд всупереч вимогам ст. 337, 338 КПК неправомірно вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, доповнивши вирок фактичними обставинами, які не були зазначені в обвинувальному акті та не були предметом судового розгляду, а саме змінив кількість та характеристику тілесних ушкоджень.
14. Посилається на необґрунтованість судового рішення щодо мотиву конфлікту та спотворення хронології подій, що призвело до порушення вимог ст. 94, 370 КПК. Також вказує, що як стороною обвинувачення так і судами не доведено умислу в його діях, як обов`язкової ознаки складу інкримінованого йому кримінального правопорушення. 
15. Апеляційний суд зазначених порушень не усунув, не надав доводам апеляційної скарги належної оцінки. Вважає судові рішення такими, що не відповідають вимогам статей 370 і 419 КПК.
16. За замістом касаційної скарги засуджений також вказує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Позиції інших учасників судового провадження
17. Прокурор просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
18. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
19. Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
20. Отже, суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки у судах першої та апеляційної інстанцій.
21. Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
22. Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
23. Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, у тому числі аналогічні викладеним у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними колегія суддів уважає обґрунтованими й такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
24. Із положень ст. 94 КПК слідує, що оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
25. Як убачається з матеріалів провадження, висновок суду, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, було зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.
26. Такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також на підставі фактичних даних, які містяться у безпосередньо досліджених письмових доказах, зміст яких детально викладений у вироку, а саме: протоколі прийняття дізнавачем СД ДРУП ГУНП в Дніпропетровської області заяви про кримінальне правопорушення від 03 вересня 2022 року, за змістом якого ОСОБА_7 звернувся до правоохоронних органів з проханням прийняти заходи до ОСОБА_12 , який 24 серпня 2022 року наніс йому легкі тілесні ушкодження; висновку спеціаліста судово-медичного експерта ОСОБА_13 № 2270 від 25 серпня 2022 року; протоколі проведення слідчого експерименту з фототаблицею та відеозаписом від 08 вересня 2022 року, проведеного за участю потерпілого та свідків; відеозаписі з камер відеоспостереження ТЦ «МІРІАДА» за 24-25 серпня 2022 року, а також протоколі перегляду вказаного відеозапису від 14 вересня 2022 року за участю потерпілого ОСОБА_7 ; висновку судово-медичної експертизи №2537е від 16 серпня 2022 року, проведеної судово-медичним експертом ОСОБА_13 , на підставі даних протоколу проведення слідчого експерименту; протоколі проведення слідчого експерименту, проведеного з метою відтворення події та кримінального правопорушення з додатками до нього у вигляді план-схеми та відеозапису на флеш носії від 28-29 вересня 2022 року за участю потерпілого, підозрюваного та його захисника, свідка ОСОБА_14 , понятих та статиста, та інших письмових доказах, зміст яких наведений у вироку.
27. Таким чином, встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК. При цьому всім наявним доказам суд надав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення.
28. Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК.
29. Суд апеляційної інстанції в межах, установлених ст. 404 КПК, й у порядку, визначеному ст. 405 КПК, переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які аналогічні доводам касаційної скарги, та визнав їх необґрунтованими, навівши належні й докладні мотиви прийнятого рішення.
30. Щодо доводів сторони захисту про необґрунтованість судових рішень в частині доведеності в діях  ОСОБА_6 умислу, як обов`язкової ознаки складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та мотиву конфлікту, то колегія суддів вважає їх неприйнятними. Місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи сторони захисту щодо наявності в діях обвинуваченого необхідної оборони, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у обвинуваченого умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Такого висновку суд дійшов на підставі показань потерпілого ОСОБА_7 , які узгоджуються як з висновком експертизи, показаннями свідків, відеозаписами з місця події, так і з поясненнями самого ОСОБА_6 в тій частині, що між ним та потерпілим був конфлікт. 
31. Так, судом було встановлено, що саме ОСОБА_6 в нічний час вийшов з квартири для з`ясування стосунків з ОСОБА_7 , і саме він був ініціатором розмови. Потерпілий, який сидів на стільці, ніякої загрози для ОСОБА_6 не виявляв і на пропозицію ОСОБА_6 відійшов з ним поспілкуватись. Саме ОСОБА_6 розпочав сварку, та відводив потерпілого від компанії то в одне місце, то в інше, при цьому розмова мала конфліктний характер, оскільки таке спілкування викликало увагу перехожих. Після раптового наближення ОСОБА_6 до потерпілого, останній намагався його відсторонити поштовхом, ударів не наносив, однак ОСОБА_6 прицільно з силою наніс удар потерпілому, що свідчить про наявність у нього умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому. Колегія суддів зауважує, що суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК, характеризується тільки умисною виною, при цьому, мотив не є обов`язковою ознакою складу правопорушення.
32. Твердження ОСОБА_6 про те, що обвинувальний вирок обґрунтований відсутнім в матеріалах кримінального провадження висновком судово-медичної експертизи № 2270е від 19 вересня 2022 року не знайшли свого підтвердження та спростовуються як матеріалами провадження, так і змістом вироку суду, у якому не міститься посилання як на доказ винуватості ОСОБА_6 на вказаний висновок.  
33. Щодо неточності в номері висновку судово-медичної експертизи, то такі доводи сторони захисту були предметом розгляду судів попередніх інстанцій, які дійшли обґрунтованого висновку, що неточність в номері висновку експертизи № 2270е замість № 2270, є несуттєвою та була усунута в судовому засіданні, шляхом встановлення правильного номеру експертизи, а тому не може бути визнана підставою для визнання вказаного доказу недопустимим. 
34. Безпідставними є й доводи скаржника щодо недопустимості висновків судово-медичної експертизи № 2270 від 25 серпня 2022 року та № 2537е від 16 вересня 2022 року через відсутність в матеріалах провадження заяви потерпілого від 25 серпня 2022 року. Як убачається з матеріалів провадження, а саме висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 2270 судово-медичне обстеження ОСОБА_7 було проведено на підставі заяви обстеженого від 25 серпня 2022 року. Законодавством не передбачено обов`язкової її письмової форми. Надалі, відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03 вересня 2022 року, потерпілий ОСОБА_7 звернувся до ДРУП ГУНП в Дніпропетровської області із заявою про нанесення йому тілесних ушкоджень, на підтвердження чого ним було надано висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 2270 від 25 серпня 2022 року.
35. За клопотанням сторони захисту судом було допитано судово-медичного експерта ОСОБА_13 , яка пояснила суду, що вона проводила судово-медичну експертизу ОСОБА_7 щодо встановлення наявності тілесних ушкоджень у останнього, а також нею було проведено медичне обстеження потерпілого та складено висновок № 2270 від 25 серпня 2022 року, який відповідає первісному акту обстеження. Відомості, викладені у висновку експертизи, судово-медичний експерт підтримала у повному обсязі.
36. У касаційній скарзі ОСОБА_6 стверджує про неналежне вручення йому повідомлення про підозру, з порушенням процесуального порядку, без роз`яснення прав підозрюваного, однак такі доводи Суд вважає неприйнятними. Чинним кримінально процесуальним законом встановлено зміст письмового повідомлення про підозру та порядок його вручення. Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений КПК для вручення повідомлень. Воно складається у двох примірниках, один з яких приєднується до матеріалів кримінального провадження, а другий вручається безпосередньо особі.   
37. Так, в матеріалах провадження містяться повідомлення про підозру від 21 вересня 2022 року, складене дізнавачем сектору дізнання Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_15 , за погодженням прокурора ОСОБА_16 , яке підписане ОСОБА_6 та його захисником, пам`ятка про процесуальні права та обов`язки, а також протокол роз`яснення права на захист від 21 вересня 2022 року. 
38. За змістом вказаних документів, повідомлення про підозру отримане захисником ОСОБА_17 , який разом зі своїм підзахисним на пам`ятці про процесуальні права та обов`язки виклали заперечення щодо врученої підозри, з яких убачається, що під час спроби вручення дізнавачем ОСОБА_6 повідомлення про підозру від 21 вересня 2022 року, останній зателефонував своєму захиснику, який одразу прибув до приміщення СД ДРУП ГУНП в Дніпропетровської області та отримав примірник повідомлення про підозру сторони захисту.
39. Зазначене свідчить про обізнаність ОСОБА_6 про спробу дізнавача вручити йому повідомлення про підозру з пам`яткою про процесуальні права та обов`язки в належний спосіб та його відмову від отримання цих документів, про що в свою чергу зазначено самим скаржником у касаційній скарзі, зокрема те, що після його відмови отримати підозру, дізнавач оголосив про «відмову в отриманні» документа, викликав понятих та повторно вручив копію повідомлення ОСОБА_6 . 
40. Що стосується відмови суду у задоволенні клопотання про допит понятих та дізнавачів, які були присутніми під час вручення повідомлення про підозру, то колегія суддів зауважує, що суд розглянув таке клопотання сторони захисту та ухвалив рішення про відмову у його задоволенні, навівши відповідні мотиви, що узгоджується з вимогами процесуального закону. Відмова у задоволенні вказаного клопотання була підставою заявленого відводу судді, разом з тим, як встановлено судом така заява фактично зводилась до незгоди з процесуальними діями судді, що не може бути предметом під час розгляду заяви про відвід, тому за наслідками розгляду заяви захисника, суд не встановивши підстав, визначених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК, ухвалою від 24 жовтня 2023 року обґрунтовано відмовив у її задоволенні. 
41. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Обвинувальний акт було складено та спрямовано до суду за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК. Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, місцевий суд визнав ОСОБА_6 винним у пред`явленому органом досудового розслідування обвинуваченні саме за ч. 1 ст. 125 КК, що спростовує твердження скаржника про порушення судами вимог ст. 337 КПК.
42. За змістом статей 7, 404, 419 КПК у їх взаємозв`язку вбачається, що суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зобов`язаний перевірити всі викладені у ній доводи, а також аргументи, наведені сторонами під час апеляційного провадження, у своїй ухвалі дати на них вичерпну відповідь та зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
43. Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , дотримався зазначених норм кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає положенням ст. 419 КПК.
44. Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_6 висновків судів також не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених у справі фактичних обставин, що в силу вимог ст. 433 КПК не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
45. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування судових рішень та закриття кримінальне провадження, про що йдеться в касаційній скарзі, Верховний Суд не встановив.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                 ОСОБА_3