П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/4449/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Мультян Марина Бондівна 
Суддя-доповідач: Курко О. П. 
10 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Курка О. П. 
суддів: Ватаманюка Р.В.  Боровицького О. А. 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,
представників позивача: Тиховського М.О., Соловея О.М.,  
представника відповідача: Мичківського І.П.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення 51 сесії 8 скликання Вінницької міської ради від 29.11.2024 №2611 "Про відмову в продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення".
Зобов`язано Вінницьку міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про продаж (викуп) йому земельної ділянки, яка перебуває у його постійному користуванні, площею 4,9516 га кадастровий номер 05240681000:01:005:0534, що розташована на території Вінницької міської ради, вулиця Масив фермерський (колишня територія Вінницько-Хутірської сільської ради) Вінницького району Вінницької області для ведення фермерського господарства за ціною, яка дорівнює нормативній грошовій оцінці земельної ділянки та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 807,46 грн. (вісімсот сім гривень 46 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької міської ради.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
В судовому засіданні представники позивача доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції – скасувати.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1993 року, ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку площею 5,1 га кадастровий номер 05240681000:01:005:0534, що розташована на території Вінницької міської ради, вулиця Масив фермерський (колишня територія Вінницько - Хутірської сільської ради) Вінницького району Вінницької області.
Надалі, у зв`язку із вилученням (викупом) частини земельної ділянки із загальної площі 5,1 га на користь гр. ОСОБА_2 , змінився розмір площі земельної ділянки, що перебуває в постійному користуванні ОСОБА_1 та становить 4,9516 га, що підтверджується витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, витягом з Державного реєстру речових прав та листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 15.05.2024 №0-2-0.2-4360/2-24.
Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, у червні 2024 року гр. ОСОБА_1 звернувся Вінницької міської ради з клопотанням про продаж вказаної земельної ділянки за ціною, яка дорівнює нормативній грошовій оцінці земельної ділянки, яка перебуває у його постійному користуванні.
Однак, листом №А/01/45318/1-00-10 позивача повідомлено, що відповідно до частини 7 статті 130 Земельного кодексу України продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної і комунальної власності забороняється.
Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.10.2024 у справі №120/9670/24 адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Вінницької міської ради щодо не прийняття рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 про продаж (викуп) йому земельної ділянки, яка перебуває у його постійному користуванні, площею 4,9516 га кадастровий номер 05240681000:01:005:0534, що розташована на території Вінницької міської ради, вулиця Масив фермерський (колишня територія Вінницько-Хутірської сільської ради) Вінницького району Вінницької області для ведення фермерського господарства за ціною, яка дорівнює нормативній грошовій оцінці земельної ділянки.
Зобов`язано Вінницьку міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 про продаж (викуп) йому земельної ділянки, яка перебуває у його постійному користуванні, площею 4,9516 га кадастровий номер 05240681000:01:005:0534, що розташована на території Вінницької міської ради, вулиця Масив фермерський (колишня територія Вінницько-Хутірської сільської ради) Вінницького району Вінницької області для ведення фермерського господарства за ціною, яка дорівнює нормативній грошовій оцінці земельної ділянки та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в рішенні.
На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07.10.2024 року по справі №120/9670/24, розглянувши заяву гр. ОСОБА_3 про продаж земельної ділянки площею 4,9516 га, кадастровий номер 0520681000:01:005:0534 та копії поданих документів та матеріалів, зокрема копію Державного акту на право постійного користування, зареєстрованого в Книзі записів державних актів № 87 від 01 березня 1993 року, Вінницькою міською радою прийнято рішення від 29.11.2024 №2611 про відмову в продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення.
В обґрунтування вказаного рішення зазначено про невідповідність місця розташування земельної ділянки діючій містобудівній документації, зокрема Плану зонування міста Вінниці, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 04.07.2008 №2012, зі змінами затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 28.05.2021 №451 (рекреаційна зона озеленених територій загального користування, зона індивідуальної садибної житлової забудови, виробнича зона, зона транспортної інфраструктури).
Позивач не погодився з рішенням 51 сесії 8 скликання Вінницької міської ради від 29.11.2024 №2611 та звернувся до суду з позовом у цій справі.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення 51 сесії 8 скликання Вінницької міської ради від 29.11.2024 №2611 "Про відмову в продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення" суперечить вимогам Земельного кодексу України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. Також суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання Вінницької міської ради повторно розглянути клопотання позивача про продаж (викуп) йому земельної ділянки, яка перебуває у його постійному користуванні, площею 4,9516 га кадастровий номер 05240681000:01:005:0534, що розташована на території Вінницької міської ради, вулиця Масив фермерський (колишня територія Вінницько-Хутірської сільської ради) Вінницького району Вінницької області для ведення фермерського господарства за ціною, яка дорівнює нормативній грошовій оцінці земельної ділянки та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в рішенні.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 6-1 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни України, яким належить право постійного користування, право довічного успадкованого володіння земельними ділянками державної і комунальної власності, призначеними для ведення селянського (фермерського) господарства, а також орендарі земельних ділянок, які набули право оренди землі шляхом переоформлення права постійного користування щодо зазначених земельних ділянок до 2010 року, мають право на викуп таких земельних ділянок у власність з розстрочкою платежу до десяти років за ціною, яка дорівнює нормативній грошовій оцінці таких земельних ділянок, без проведення земельних торгів. У разі купівлі земельної ділянки з розстроченням платежу право власності переходить до покупця після сплати першого платежу. Вимоги частини сьомої статті 130 цього Кодексу не поширюються на земельні ділянки, які придбаваються відповідно до цього пункту.
Право викупу також належить громадянам України – спадкоємцям громадян, яким належало право постійного користування, право довічного успадкованого володіння земельними ділянками державної і комунальної власності, призначеними для ведення селянського (фермерського) господарства (крім випадків, коли такі земельні ділянки були передані у власність чи користування фізичним або юридичним особам). Якщо таких спадкоємців декілька, земельна ділянка придбавається ними у спільну часткову власність, де частки кожного із спадкоємців у праві власності є рівними.
Права постійного користування та довічного успадковуваного володіння земельними ділянками державної та комунальної власності зберігаються за суб`єктами відповідного права, які не здійснили викуп таких ділянок відповідно до абзацу першого цього пункту.
Тобто умовою, з якою законодавець пов`язував виникнення у громадянина України права на викуп відповідних земельних ділянок у власність з розстрочкою платежу до десяти років за ціною, яка дорівнює нормативній грошовій оцінці таких земельних ділянок, без проведення земельних торгів, є належність такому громадянину права постійного користування земельною ділянкою комунальної форми власності.
Судом встановлено, що відповідно до ДРРП право постійного користування на земельну ділянку кадастровий номер 0520681000:01:005:0534 зареєстроване саме за фізичною особою ОСОБА_1 , якому і видавався акт на постійне користування землею. 
Отже, право на викуп цієї земельної ділянки відповідно до п.6-1 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України має саме позивач як фізична особа, оскільки його право постійного користування цією земельною ділянкою, після створення фермерського господарства припинено не було.
Доказів передачі земельної ділянки позивачем фермерському господарству матеріали справи не містять. А тому не є релевантною до вказаних правовідносин постанова Верховного Суду у справі №120/883/24, на яку посилається відповідач.
Окрім того, представники позивача надали суду копію рішення Вінницької міської ради від 28.11.2025 №3198 про продаж земельної ділянки за аналогічних обставинах, що підтверджує не послідовність та вибірковість дій відповідача щодо різних заявників при прийнятті рішень. Представник відповідача під час судового засідання не зміг надати обґрунтоване пояснення щодо долучених доказів та пояснити чому позивачеві було відмовлено в продажі земельної ділянки, що перебувала в постійному користуванні, натомість іншому заявнику ідентичну земельну ділянку було продано за нормативно-грошовою оцінкою.
Оцінюючи оскаржуване рішення відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що це рішення не відповідає зазначеним вимогам. Зокрема, воно є необгрунтованим, упередженим, не добросовісним, не розсудливим, без дотримання принципу рівності перед законом, не пропорційним та з ознаками дискримінації. Оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування порушує ряд принципів, закріплених в Європейській Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", зокрема принципи юридичної визначеності, належного врядування та заборони дискримінації, що є складовими принципу верховенства права, закріпленого в ст.8 Конституції України.
Судом 1-ї інстанції встановлено і підтверджено під час апеляційного розгляду, що оскаржуване рішення відповідача прийняте в порушення вимог Земельного кодексу України є протиправним і підлягає скасуванню. Однак, на думку суду апеляційної інстанції судом 1-ї інстанції не вірно обрано спосіб захисту порушеного права позивача. Зокрема, оскаржуване рішення відповідачем прийнято без врахування висновків суду в справі №120/9670/24, тому посилання суду 1-ї інстанції на дискреційні повноваження відповідача є безпідставним.
Верховний суд в своїх постановах від 13.02.2018 №361/7567/15, від 07.03.2018 №569/15527/16, від 03.04.2018 №569/16681/16 та інших неодноразово висловлював свою правову позицію про те, що дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду та здійснювалося примусове виконання рішення. Саме це і має місце у цій справі.
Колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача, відповідно до ч.ч.3,4, ст.245 КАС України буде зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на викуп зазначеної земельної ділянки, уклавши нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки застосовний попереднім рішенням суду спосіб захисту, розглянути клопотання позивача про продаж земельних ділянок, позитивного результату не дав та порушені права позивача не відновив.
Крім того, зазначення в позовній заяві та апеляційній скарзі зайвої цифри "4" в кадастровому номері земельної ділянки є нічим іншим як механічною опискою.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, понесені скаржником судові витрати в сумі 1453,44 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року скасувати в частині зобов`язання Вінницьку міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про продаж (викуп) йому земельної ділянки, яка перебуває у його постійному користуванні, площею 4,9516 га кадастровий номер 05240681000:01:005:0534, що розташована на території Вінницької міської ради, вулиця Масив фермерський (колишня територія Вінницько-Хутірської сільської ради) Вінницького району Вінницької області для ведення фермерського господарства за ціною, яка дорівнює нормативній грошовій оцінці земельної ділянки та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в рішенні.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Зобов`язати Вінницьку міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на викуп земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:01:005:0534, відповідно до частини 2 статті 128 Земельного кодексу України за ціною, що дорівнює нормативній грошовій оцінці земельної ділянки та укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки. 
В решті - рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року залишити без змін. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 1453,44 за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької міської ради.  
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.
Постанова суду складена в повному обсязі 10 лютого 2026 року 

Головуючий	 		Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Ватаманюк Р.В.    Боровицький О. А.