ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 р.	Справа № 621/1566/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22.12.2025 (головуючий суддя І інстанції: Філіп`єва В.В.) по справі №621/1566/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області , ВП № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області  третя особа:  Інспектора ВП № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, лейтенанта поліції - Галушко Денис Олександрович 
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4802214 від 23.05.2025 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, а провадження у справі закрити. 
В обґрунтування позову зазначив, що правопорушення не вчиняв, дорога, по якій він рухався, є польовою і не підпадає під визначення автомобільної дороги, отже відповідачем не доведено місце скоєння правопорушення. Крім того, його не ознайомлено з доказами, що підтверджують вчинення правопорушення, не залучено свідків та не враховано його пояснення по справі, що свідчить про порушення працівниками поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 22.12.2025 позов задоволено.
Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4802214 від 23.05.2025. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, - закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Головне управління національної поліції в Харківській області, не погоджуючись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки не надав жодної оцінки відеозапису з відеореєстратора поліцейського, який знаходився у службовому автомобілі, на якому безпосередньо зафіксовано момент вчинення адміністративного правопорушення, та який наданий до суду разом із відзивом на позов.
Зазначає, що відеозапис з відеореєстратора містить чітку фіксацію руху транспортного засобу позивача та здійснення ним маневру повороту ліворуч без увімкненого світлового покажчика повороту. Вказаний доказ є належним, допустимим та прямо підтверджує подію адміністративного правопорушення, однак суд першої інстанції фактично проігнорував його існування. Суд першої інстанції, фактично обмежився аналізом виключно відеозаписів з бодікамери інспектора поліції, на яких зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, без фіксації самого моменту вчинення правопорушення.
Таким чином, твердження суду про всебічне та повне дослідження доказів не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки судом досліджено лише частину наданих відеозаписів, тоді як ключовий доказ, що підтверджує подію адміністративного правопорушення, залишився поза межами судового дослідження та оцінки, що є істотним порушенням вимог процесуального закону та підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Посилання суду першої інстанції на те, що в оскаржуваній постанові нібито зазначено два різні адміністративні правопорушення, за які передбачена відповідальність за різними статтями КУпАП, є помилковим та таким, що не відповідає фактичному змісту постанови, якою адміністративне стягнення у вигляді штрафу накладено саме за ч.2 ст.122 КУпАП, тоді як відомості щодо страхового поліса мають виключно описовий характер та не були підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
Поліцейським у межах розгляду справи здійснено правову оцінку всіх встановлених обставин у їх сукупності, після чого обрано одне адміністративне правопорушення, за яке притягнуто позивача до відповідальності, що повністю відповідає вимогам КУпАП та не свідчить про наявність будь-яких процесуальних порушень з боку посадової особи поліції. Відсутні також будь-які ознаки подвійного притягнення до відповідальності або невизначеності обвинувачення, оскільки позивач чітко повідомлений про суть інкримінованого йому порушення та норму закону, за якою його притягнуто до відповідальності.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст.229, ч. 1 ст.308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4802214 від 23.05.2025 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 510,00 грн. 
Згідно постанови, 23.05.2025 о 19:17:00, в місті Слобожанське, вул.Озерна, буд.1, водій, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті наліво, а також керував без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив вимоги пункту 9.2.б. Правил дорожнього руху – порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП. 
До постанови додано відеозапис з бодікамери.
Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 9.2.б ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, відеозапис з бодікамери не є належним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки фіксує лише факт розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та зазначає , що належним доказом в спірних правовідносинах є будь-які докази, які фіксують транспортний засіб під час руху, водій якого не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті наліво.
Доводи апелянта, що належним доказом факту порушення позивачем правил дорожнього руху є відеозапис з автомобільного реєстратора поліцейського, на якому зафіксований автомобіль ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті наліво, та який надавався відповідачем до суду разом із відзивом на позову, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду.
Колегія суддів зазначає, що постанова серії ЕНА №4802214 від 23.05.2025 не містить посилань на технічний засіб - реєстратор із службового автомобіля, за допомогою яких здійснено відповідні відеозаписи.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Отже, ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Враховуючи відсутність в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис з відеореєстратору, наданий відповідачем відеозапис зі службового відеореєстратору не є належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 24.01.2019 по справі № 428/2769/17, від 13.02.2020 по справі № №524/9716/16-а, від 19.02.2020 по справі № 607/3394/17, від 19.02.2020 у справі № 524/1284/17.
Інших належних та допустимих доказів в підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення відповідачем не надано.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.1 ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 по справі № 177/525/17 факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, щодо відсутності належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, сам факт складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Таким чином, оцінюючи в сукупності наявні в справі докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не доведення відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому спірна постанова вірно скасована судом із закриттям провадження у справі.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22.12.2025 по справі №621/1566/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц