Справа № 442/1920/25 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3274/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Підлужного В.І. 
з участю: позивача ОСОБА_1 , 
представника відповідача ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 вересня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

в березні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа державний виконавець Дрогобицького відділу ДВС у Дрогобицькому районі Західного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції України, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2024 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частки від доходу щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 07.12.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Дрогобицьким ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУ МЮ (м.Львів) відкрито виконавче провадження АСВП № 751 12583 щодо примусово виконання виконавчого листа №442/8859/23, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. Однак відповідач не сплачує аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду, внаслідок чого станом на 28.02.2025 року у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 539 533, 96 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця. Вважає, що заборгованість склалася з вини відповідача, тому є підстави для стягнення з відповідача на її користь пені за прострочення сплати аліментів.
З наведених підстав просить стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу №442/8859/23, провадження 2/442/236/2024 Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частки від доходу щомісяця але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 07.12.2023 року і до досягнення дітьми повноліття, в розмірі 528859,2 грн.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 вересня 2025 року в позові відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що відповідач, будучи обізнаним про рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2024 року, яким вирішено стягувати з нього аліменти на дітей, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , в добровільному порядку такі не сплачував. Для примусового виконання рішення суду, Дрогобицьким ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУ МЮ (м. Львів) було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, постанова про відкриття виконавчого провадження надсилалася відповідачу. Оскільки відповідач аліменти не сплачував, то саме з його вини утворилася заборгованість зі сплати аліментів, що є підставою для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів. Відповідач є військовослужбовцем, отримує матеріальне забезпечення, а тому має можливість сплачувати аліменти. Пеня за прострочення сплати аліментів розрахована у відповідності до вимог СК України та з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц. Судом при ухваленні рішення суду не враховано найважливіші інтереси дитини, які за своєю важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про відсутність вини відповідача у наявності заборгованості по сплаті аліментів. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції не зазначив, якими саме доказами підтверджується та обставина, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини платника аліментів, що ним вживалися заходи для належного виконання зобов`язань зі сплати аліментів. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 – ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів за період з 07.12.2023 року до 27.02.2025 року виникла не з його вини, позивачем не надано суду доказів ухилення відповідача від сплати аліментів, тому відсутні підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 15 СК України, невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом, або домовленістю (договором) сторін.
Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Неустойка (пеня) – це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання – сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 зазначено, що у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Для стягнення пені за прострочення сплати аліментів необхідні такі умови: наявність заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Судом встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2024 року у справі № 442/8859/23 вирішено стягувати з ОСОБА_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частки від доходу відповідача щомісяця але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 07.12.2023 року.
Матеріалами справи підтверджується, що у Відділі державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження АСВП № 75112583 з примусового виконання виконавчого листа № 442/8859/23, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 21.05.2024 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на синів - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмір 1/2 частки від доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.
З розрахунку заборгованості по аліментах від 27.02.2025 року АСВП №75112583, складеного державним виконавцем Дрогобицького відділу ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУ МЮ (м. Львів) Матіїшиним А.Я. вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів станом на 28.02.2025 року становить 539 533,96 грн. 
Судом першої інстанції встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем винесено 24.05.2024 року та направлено сторонам до виконання та до відома рекомендованим поштовим відправленням за адресою, вказаною у виконавчому документі.
 
З винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем проводилися виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі і щодо з`ясування отримання ОСОБА_3 доходів, і 09.07.2024 року державним виконавцем встановлено, що боржник отримує дохід у ВЧ НОМЕР_1 та винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку скеровано у В/Ч НОМЕР_1 до виконання через Генеральний штаб ЗСУ, проте, відрахувань із вищевказаної В/Ч у рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів не проводилось. 
 
З відповіді на запит державного виконавця № 252912162 від 21.02.2025 року вбачається, що боржник станом на 01.09.2024 року отримує дохід у В/Ч НОМЕР_2 і оскільки звітів про відрахування із заробітної плати боржника з військової частини не надходило, державний виконавець провів розрахунок заборгованості по аліментах згідно відповіді ДПС від 21.02.2025 року, де вказано, що боржником отримано дохід у В/Ч НОМЕР_2 за 1 квартал 2024 року в сумі 240 556,98 грн.
 
Вищенаведеним підтверджується відсутність вини платника аліментів ОСОБА_3 в неперерахуванні аліментів, оскільки саме військові частини, у яких проходив військову службу ОСОБА_3 , В/Ч НОМЕР_1 та В/Ч НОМЕР_2 , мали обов`язком здійснити відрахування із доходів ОСОБА_3 на сплату аліментів та перерахувати такі. 
Судом першої інстанції встановлено, що державним виконавцем лише 27.02.2025 року було скеровано боржнику виклик для явки у Дрогобицький ВДВС.
 
27.02.2025 державним виконавцем також розраховано заборгованість по аліментах, розрахунок заборгованості боржник отримав 06.03.2025 року.
 
Колегія суддів звертає увагу на те, що виконавчі дії у виконавчому провадженні АСВП № 75112583 з примусового виконання виконавчого листа № 442/8859/23, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 21.05.2024 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на синів - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вчинялися державним виконавцем 24.05.2024 року, 09.07.2024 року, а в подальшому лише з 21.02.2025 року.
 
Судом першої інстанції встановлено, що 05.03.2025 року у Дрогобицький відділ державної виконавчої служби надійшла заява ОСОБА_3 про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій і 07.03.2025 року державним виконавцем винесено постанову про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року.
07.03.2025 року державним виконавцем встановлено, що боржник отримує дохід у В/Ч НОМЕР_3 та винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку скеровано за місцем служби відповідача у В/Ч НОМЕР_3 до виконання через Генеральний штаб Збройних Сил України.
Як вбачається з відповіді В/Ч НОМЕР_3 від 18.06.2025 року на запит державного виконавця, з боржника ОСОБА_3 утримано аліменти з грошового забезпечення та додаткової винагороди за квітень 2025 року. 
З розрахунку заборгованості по аліментах від 08.07.2025 року №В-2/75112583 АСВП №75112583 вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів станом на 08.07.2025 року становить 454 561,82 грн.
Судом першої інстанції встановлено те, що через помилку у виконавчому листі у даті народждення боржника державний виконавець не міг встановити ідентифікаційного коду та місця служби ОСОБА_3 .
Безспірним є те, що про постанову про відкриття виконавчого провадження, яка винесена державним виконавцем Дрогобицького ВДВС 24 травня 2024 року, відповідачу стало відомо лише 27.02.2025 року.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження доводів апелянта про те, що ОСОБА_3 було відомо про необхідність сплачувати аліменти і про відкриття виконавчого провадження. 
Не спростовують висновків суду першої інстанції доводи апелянта про те, що відповідач був обізнаний про рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2024 року у справі за її позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, оскільки сам факт обізнаності з рішенням суду не означає об`єктивної можливості його виконати.
Встановлено, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про стягнення на користь ОСОБА_1 аліментів з ОСОБА_3 було ухвалено 29 березня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а ОСОБА_3 з 18.08.2023 року проходить службу у Збройних Силах України, що доводить ту обставину, що ОСОБА_3 не міг бути належним чином повідомленим про розгляд судом цивільної справи за позовом ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів. 
З довідки №699 від 03.05.2025 року, виданої тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_6 , вбачається, що солдат ОСОБА_3 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_3 .
 
З Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №6155 від 29.04.2025 року вбачається, що солдат ОСОБА_3 дійсно в період з 15.02.2024 року по 05.12.2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Новокалинове Очеретинської сільської громади Покровського району Донецької області, н.п. Очеретине Очеретинської сільської громади Покровського району Донецької області, н.п. Нью-Йорк Торецької міської громади Бахмутського району Донецької області, н.п. Желанне Покровського району Донецької області, н.п. Торецьк н.п. Ньо-Йорк Торецької міської громади Бахмутського району Донецької області, н.п. Новогродівка, Покровського району, Донецької області.
Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №986 від 07.12.2024 року, солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 15.12.2024 року одержав вибухову травму під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
 
Матеріали справи містять інформацію про те, що солдат ОСОБА_3 нагороджений «Золотим Хрестом», згідно наказу головнокомандувача ЗСУ ОСОБА_7 від 24.12.2024 року №167, а також - медаллю «Золотий тризуб».
Зазначеними вище довідками підтверджується та обставина, що на час розгляду судом справи про стягнення аліментів, і в період примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, вчинення державним виконавцем виконавчих дій, ОСОБА_3 в період з 15.02.2024 року до 05.12.2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, отримав вибухову травму, у зв`язку з чим потребував лікування, а відтак об`єктивно не міг бути обізнаним з відкритим виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого листа № 442/8859/23, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 21.05.2024 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів. 
Підставою відповідальності у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів у виді пені, передбаченої ст. 196 СК України, є наявність вини боржника, тобто умисного невиконання рішення суду про стягнення аліментів.
З врахуванням вищенаведеного, положень статті 196 СК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в позові з підстав відсутності вини платника аліментів ОСОБА_3 у несплаті аліментів та виникнення у нього заборгованості зі сплати аліментів. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 04.02.2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк