Справа № 128/1829/24
Провадження № 22-ц/801/51/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року	Справа № 128/1829/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Сопруна В.В., Стадника І.М.
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справ в м. Вінниця цивільну справу № 128/1829/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2025 року, ухвалене у складі судді Саєнко О. Б.,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з  ОСОБА_1 на користь товариства суму заборгованості в загальному розмірі 82631,92 грн., 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» (далі - первісний кредитор) та ОСОБА_1 (далі - відповідач або позичальник) було укладено кредитний договір №2762095 (далі – кредитний договір), який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
Зазначає, що згідно кредитного договору, основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору.
Також вказує, що 19.10.2023 між TOB «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач) укладено Договір факторингу №19102013 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Вказує, що відповідно до реєстру боржників від 19.10.2023 до договору факторингу №19102023 від 19.10.2023, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 82631,92 грн., з яких: 19996,02 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 62635,90 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Представник позивача зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 19.10.2023 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, у зв`язку із чим ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №2762095, у вищевказаному розмірі, а саме 82631,92 грн.
У зв`язку із чим, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором №2762095 в розмірі 82631,92 грн., з яких: 19996,02 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 62635,90 грн. – сума заборгованості за відсотками, а також понесені судові витрати.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №2762095 від 31.12.2021, яка станом на 31.03.2024 в загальному розмірі становить 82631,92 грн. (вісімдесят дві тисячі шістсот тридцять одна гривня 92 копійки).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у рахунок повернення сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою стягнути з нього суму заборгованості за тілом кредиту. У задоволенні решти позовних вимоги просить відмовити.
У скарзі зазначає, що він не відмовляється від своїх фінансових зобов`язань перед позикодавцем і готовий сплатити суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14100 гривень. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він має право на списання штрафних санкцій, пені, відсотків по кредиту. У рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 зазначено про право суду зменшити розмір неустойки, якщо вона є явно завищеною, і вказане рішення підлягає застосуванню і при вирішенні питання про розмір відсотків за порушення відповідачем грошового зобов`язання.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Встановлено, що 31.12.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено: договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2762095 (а.с.6-12); паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) (а.с.14-15) та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком №1 до вищевказаного договору (а.с.13); у онлайн режимі, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) Р249, який було надіслано відповідачу на номер мобільного телефону.
Згідно умов вищевказаного договору про надання фінансового кредиту, відповідачу було надано фінансовий кредит на суму 20000,00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки у розмірі 1,99 % за один день користування кредитом.
19 жовтня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №19102023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «Лінеура Україна». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 (а.с.16-18).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №19102023 від 19.10.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором фінансового кредиту №2762095 в загальній сумі 82631,92 грн. (а.с.20).
Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості за кредитним договором №2762095 від 31.12.2021 за період з 19.10.2023 по 31.03.2024, станом на 31.03.2024 заборгованість за вищевказаним кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 не погашена та залишок заборгованості складає 82631,92 грн. (а.с.21), що також підтверджується копією розрахунку станом на 19.10.2023, долученим представником позивача 21.05.2024 (а.с.51-56).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Таким чином, відповідач зобов`язаний виконувати умови кредитних договорів у відповідності до їх умов та вимог законодавства.
У частині першої статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що наявність чинних між сторонами кредитних правовідносин; наявність обов`язку відповідача щодо виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а також порушення такого зобов`язання відповідачем , що призвело до виникнення в нього заборгованості, а тому право кредитора підлягає захисту у судовому порядку.
Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають до задоволення, а тому з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №2762095 від 31.12.2021, яка станом на 31.03.2024 в загальній сумі складає 82631,92 грн., з яких: 19996,02 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 62635,90 грн. – сума заборгованості за відсотками.
У ч. 1 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 фактично не оскаржує висновки суду першої інстанції в частині стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором №2762095 в розмірі 19996,02 грн.
Однак, ОСОБА_1 не погоджується із стягненням з нього заборгованості за процентами за вказаними договорами.
Так, ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він має право на списання штрафних санкцій, пені, відсотків по кредиту. 
У ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Цей припис Закону є самостійною нормою і дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-цта від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Із змісту згаданої постанови Верховного Суду вбачається, що позовні вимоги в частині стягнення процентів не можуть бути задоволенні судом, якщо буде встановлено (шляхом доведення обставин), що боржник (позичальник) має право на пільги згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а без встановлення наявності у позичальника пільг є всі підстави для стягнення процентів.
ОСОБА_1 на підтвердження обставин поширення на нього положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до апеляційної скарги, враховуючи те, що він не був повідомленим про розгляд справи, було надано наступні докази:
- копію довідки військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2025 року №1488 відповідно до якої ОСОБА_1 проходить військову службу у вказаній військовій частині з 01.06.2018 по теперішній час;
- копію військового квитка
Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі №279/11692/15-ц зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК Українищодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».
Обмеження у можливості надання доказів до суду апеляційної інстанції переслідує не мету створення перешкод у поповненні доказової бази у справі, а, навпаки, має на меті забезпечення максимально повного подання доказів шляхом підвищення активності осіб, які беруть участь у справі, при її розгляді у суді першої інстанції та відповідальність за свої дії в процесі захисту права.
Проте зазначене слід відрізняти від випадків, коли в особи, яка надає нові докази до апеляційного суду, відсутня недобросовісність дій.
У ч. 2 ст. 13 ЦПК України зазначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом
За змістомст.12ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідач був об`єктивно обмежений можливості у поданні вказаних вище доказів, оскільки поштовий конверт із ухвалою про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви повернувся на адресу суду із відміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.68).
Колегія суддів враховує, що подаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 прагне скористатися своїми правами, зокрема, реалізувати право на судовий захист у вигляді подання заперечень щодо позовних вимог.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про можливість прийняття нових доказів, які підтверджують той факт, що ОСОБА_1 бупроходить військову службу з 2028 року по теперішній час 
На час укладення кредитних договорів (31.12.2021 року та 36.07.2022 року), в період виконання його умов, а також станом на момент ухвалення судом першої інстанції рішення 17 вересня 2025 року відповідач ОСОБА_1 проходив військову службу, тобто мав статус військовослужбовця Збройних Сил України.
Отже, колегія суддів за результатом апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами за кредитним договором № 2762095 у розмірі 62635,90грн, оскільки на відповідача поширюється дія положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за процентами підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги. У решті рішення суду підлягає залишенню без змін.
Зважаючи на принцип пропорційності розподілу судових витрат відповідно до задоволеної частини позовних вимог (позов задоволено на 24,2%), рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за подачу позову у розмірі 3 028 грн слід змінити, зменшивши суму до 732,77 грн. 
Також з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 4542,00 грн (враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено на 100 %).
Керуючись ст. 367,374,376,381, 382, 384,389, 390 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за відсотками за кредитним договором № 2762095 в розмірі 62635,90гривень скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.
У решті рішення суду залишити без змін.
Зменшити розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з 3028, 00 гривень до 732,77 гривень.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014) на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 4542,00 гривні.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: В.В. Сопрун

І.М. Стадник