Справа № 342/1157/24 
Провадження № 22-ц/4808/28/26 
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Максюти І. О.,
секретаря:    Шемрай Н.Б.
за участю 
апелянта  ОСОБА_1 , 
представника апелянта адвоката Оліградського М.В.
представника відповідача адвоката Либовки А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 - адвоката Оліградського Мирослава Васильовича на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2025 року, ухвалене в складі судді Гайдича Р. М. в місті Городенці, повний текст якого складено 28 липня 2025 року, у справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головне управління Національної гвардії України, про встановлення факту ухилення батька від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) сина за життя та усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2024 року адвокат Оліградський М. В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ВЧ НОМЕР_1 НГУ, про встановлення факту ухилення батька від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) сина за життя та усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 . 
Станом на 21 квітня 1973 року сім`я проживала по АДРЕСА_1 . 
30 травня 1977 року Городенківським судом Івано-Франківської області розглянуто справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та ухвалено рішення, яким позов задоволено. 
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 24 жовтня 1970 року, розірвано. 
Дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишено на вихованні з матір`ю ОСОБА_3 . 
Під час розгляду справи суд встановив, що до 1975 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жили добре, а потім жінка часто відлучалась з дому по дві доби, пиячила, перестала доглядати за дітьми. Коли 16 січня 1976 року ОСОБА_2 поїхав на роботу в Карелію і залишив жінку з дітьми, то остання залишила дітей без догляду, їздила невідомо куди, з 26 березня по 01 квітня 1977 pоку перебувала в пологовому в м. Коломиї, народила дитину і з лікарні втекла. 
15 червня 1977 року Городенківським судом Івано-Франківської області розглянуто справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та ухвалено рішенням, яким позов задоволено. 
Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , 1944 року народження, на користь ОСОБА_3 аліменти на двох дітей: сина ОСОБА_5 та сина ОСОБА_5 в розмірі 33% від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення - 07 червня 1977 року, до повноліття дітей. 
Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 одружився вдруге і з того часу проживає у АДРЕСА_2 . 
Водночас ОСОБА_4 від народження по ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 . 02 листопада 1979 року разом із мамою прибув на територію Борщівської сільської ради в с. Борщів на постійне місце проживання. 18 липня 1984 року ОСОБА_4 вибув із села Борщів в с. П`ядики Коломийського району, в якому проживав та був зареєстрований з 1983 по 2000 роки. 
За життя ОСОБА_4 розповідав своїй дружині, що він приблизно в 1977 році втік від своєї матері, оскільки остання його не доглядала та не годувала. Він пішки йшов по колії з села Борщів в село П`ядики до своєї баби ОСОБА_6 , з якою й проживав з 1977 року. Будучи фактично сиротою, він навчався у школі-інтернат. Після смерті баби проживав з тіткою ОСОБА_7 в місті Коломиї. Саме баба та тітка виконували батьківські обов`язки по відношенню до ОСОБА_4 . 
08 червня 2000 року ОСОБА_4 одружився із позивачкою та з цього часу вони проживали у селі Ліски Коломийського району. 
В 2022 році ОСОБА_4 був мобілізований в ЗСУ та включений до особового складу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
02 березня 2023 року ОСОБА_1 , як єдиного члена сім`ї військовослужбовця, було сповіщено про смерть її чоловіка під час виконання бойового завдання внаслідок мінометного обстрілу з боку військових формувань російської федерації, поблизу н.п. Кузьмине Луганської області. 
20 червня 2024 року ВЧ НОМЕР_1 НГУ повідомила позивачку, що батько її чоловіка - відповідач у справі звернувся із запитом до військової частини з вимогою надати йому документи щодо загибелі його сина ОСОБА_4 , оскільки він має право на виплату половини суми від одноразової грошової допомоги в розмірі 15 000 000 гривень та має намір їх отримати. 
Однак представник позивачки звертає увагу на те, що відповідач участі у вихованні та утриманні загиблого сина не брав, аліментів не сплачував, за всі роки з моменту розлучення ніякої матеріальної допомоги йому не надавав. Сина він залишив у трьохрічному віці та з цього часу з ним не зустрічався, не цікавився його життя, тобто не був членом сім`ї загиблого, а тому не має права на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги. 
Враховуючи викладене, представник позивачки просив суд встановити факт ухилення відповідача від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за його життя та усунути його від права на отримання і виплату одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця при виконанні обов`язків під час проходження військової служби - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 під час захисту Батьківщини, актовий запис про смерть № 27.
Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ГУ НГУ.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Оліградський М. В., до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ВЧ НОМЕР_1 НГУ, ГУ НГУ, про встановлення факту ухилення батька від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) сина за життя та усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця.
В обґрунтування рішення суд вказав, що належних та допустимих доказів того, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно загиблого сина ОСОБА_4 стороною позивачки не надано та такі судом не здобуті, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник ОСОБА_1 - адвокат Оліградський М. В. на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянтки вказує на те, що сам по собі факт навчання та проживання дитини в інтернатному закладі за наявності живого і працездатного батька є належним підтвердженням того, що останній не виконував своїх батьківських обов`язків. 
Крім того, показаннями свідків, наданими суду першої інстанції було підтверджено, що відповідач не брав участі у вихованні та утриманні сина ОСОБА_4 за життя, залишив його у трьохрічному віці, не сплачував аліменти на його утримання та не надав йому будь-якої матеріальної допомоги. 
Ба більше, представник відповідача - адвокат Либовка А. В., надаючи суду пояснення у справі, повідомила, що ОСОБА_2 не сплачував аліменти на сина ОСОБА_4 , оскільки він взяв на виховання собі старшого сина ОСОБА_5 . Тобто такими поясненнями представник відповідача фактично підтвердила факт невиконання обов`язку ОСОБА_2 щодо свого загиблого сина.
Представник апелянтки зазначає й про те, що суд безпідставно не врахував показання свідка ОСОБА_8 з посиланням на те, що вона була малолітньою на час подій щодо яких допитувалася, оскільки норми цивільного процесуального законодавства не містять відповідних обмежень. Водночас її показання є надзвичайно важливими, так як підтверджують відсутність будь-якої участі батька у житті ОСОБА_9 .
Також суд першої інстанції неправильно інтерпретував показання свідка ОСОБА_10 . Так, суд звів її покази лише до того, що вона підтвердила факт навчання ОСОБА_4 у школі-інтернаті. Насправді її покази підтверджують, що останній фактично був позбавлений належної батьківської опіки, мав статус дитини-сироти, що передбачало додаткове (покращене) матеріальне забезпечення для таких категорій осіб. Свідок ОСОБА_10 також вказувала на те, що в період навчання ОСОБА_11 у школі-інтернат та до досягнення ним повноліття вона жодного разу не бачила його батька.
Щодо показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що відповідач їздив провідувати сина ОСОБА_11 , то представник апелянтки вказує на те, що такі показання не є прямими, оскільки вказані свідки особисто не бачили цих подій. Сам по собі факт перебування загиблого на весіллі у рідного брата ОСОБА_14 та на хрестинах дочки останнього, ними не заперечується, так як, будучи повнолітнім, ОСОБА_4 справді віднайшов своїх братів та батька, так як хотів знати своє походження. Однак спілкування сина із батьком після досягнення повноліття помилково ототожнено судом до виконання батьківських обов`язків у дитячому віці, оскільки зобов`язання батьків полягає у вихованні саме неповнолітніх дітей.
Також суд безпідставно визнав достатнім підтвердженням виконання обов`язків відповідача лише факт формального призначення судом аліментів, позаяк, суд не дослідив розмір фактично сплачених коштів, регулярність та повноту таких виплат, співвідношення цих виплат із потребами дитини. Відсутність наведених даних унеможливлює зробити висновок про те, що відповідач належним чином утримував свого сина.
Окрім цього, суд першої інстанції помилково уважав, що ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце лише при повному запереченні батьківства чи відкритому конфлікті, оскільки таке може проявлятися й у пасивній поведінці, зокрема, у ненаданні матеріальної допомоги, відсутності спілкування, нехтуванні обов`язками щодо виховання. 
Враховуючи викладене, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати.
Позиція інших учасників справи
Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні апелянтка та її представник вимоги скарги підтримали в повному обсязі, просили її задоволити.
Представник відповідача скаргу не визнала, вважає її необгрунтованою та просить відхилити. 
В судове засідання була визнана обов`язковою явка відповідача ОСОБА_2 , однак той не з`явився. Його представник пояснила суду, що він не зміг з`явитися за станом здоров`я.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.18).
Рішенням Городенківського суду Івано-Франківської області від 30 травня 1977 року шлюб, який був зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в сільському бюро ЗАГС с. Далешево Городенківського району Івано-Франківської області 24.10.1970 - розірвано. Дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та сина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , залишено на вихованні ОСОБА_3 . Рішення набрало законної сили 09.06.1977 (т.1 а.с.20-21).
Рішенням Народного суду Городенківського району Івано-Франківської області від 15 червня 1977 року вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 , 1944 р.н., уродженця с. Далешів Городенківського району Івано-Франківської області, аліменти на двох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в розмірі 33% від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення - 7 червня 1977 року, до повноліття дітей в користь ОСОБА_3 . (т.1 а.с.22-23).
З копії відповіді Чернелицької селищної ради № 613 від 28.06.2024 та копії довідки Далешовецького старостинського округу № 2 Чернелицької селищної ради № 220 від 28.06.2024 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 з народження ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) по ІНФОРМАЦІЯ_9 (т.1 а.с.25-26).
Згідно з наданої інформації Заболотівської селищної ради № 1642/02-27 від 02.07.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , прибули на територію Борщівської сільської ради в с.Борщів на постійне місце проживання 02.11.1979 року з с. Колінки Городенківського району (підстава: погосподарська книга№ 4 за 1977-1979 роки, особовий рахунок № НОМЕР_3 ). ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , вибув із села Борщів 18.07.1984 в с.П`ядики (підстава: погосподарська книга № 2 за 1983-1985 роки, особовий рахунок № НОМЕР_4 ) (т.1 а.с.27).
Із копії повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , померла ІНФОРМАЦІЯ_11 у віці 51 рік в с. Борщів Снятинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 27 (т.1 а.с.24). 
Згідно із копії характеристики на випускника 11-б класу СШ - Інтернату ОСОБА_4 навчався у школі з 1 класу, він фактично сирота, бо батьки його покинули в дитинстві (т.1 а.с.31).
Копією свідоцтва про неповну середню освіту серії НОМЕР_6 та копією атестату про середню освіту серії НОМЕР_7 підтверджується факт навчання ОСОБА_4 , 1973 р.н., в школі - інтернат м. Коломия Івано-Франківської області (т.1 а.с.32-33).
Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_8 , виданого 08.06.2000 виконкомом Коршівської сільської ради Коломийського району, 08 червня 2000 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , актовий запис № 9 (т.1 а.с.34).
Із повідомлення П`ядицької сільської ради № 1283/02-10/20 від 26.06.2024 слідує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_3 ) з 1983 по 2000 (т.1 а.с.28).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 16.02.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 16.12.2009 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Із копії посвідчення серії НОМЕР_9 від 19.01.2023 ОСОБА_4 мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (т.1 а.с.35). 
Копією сповіщення про загибель № 1161 начальника ІНФОРМАЦІЯ_13 від 02.03.2023 ОСОБА_1 сповіщено про те. що її чоловік - старший солдат ОСОБА_4 , 1973 р.н., загинув ІНФОРМАЦІЯ_14 під час виконання бойового завдання внаслідок мінометного обстрілу з боку військових формувань російської федерації, поблизу н.п.Кузьмине Луганської області (т.1 а.с.36).
Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 від 06.03.2023 підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 49 років в с. Кузьмине Луганської області, актовий запис № 478 від 06.03.2023 (т.1 а.с.37).
Із копії довідки № 40/35/9/1-4632, виданої 15.03.2023 начальником відділення кадрів військової частини НОМЕР_1 слідує, що згідно особової справи старшого солдата ОСОБА_4 він мав такий склад сім`ї: дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (т.1 а.с.38).
У витязі з наказу № 77 від 11.03.2023 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 про виключення зі списків особового складу військової частини старшого солдата ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_14 зазначено членами сім`ї - дружину ОСОБА_1 , 1972 р.н. (т.1 а.с.39).
В описовому документі під назвою «Анкетні дані» ОСОБА_4 зазначено, що він сирота, дружина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (т.1 а.с.40).
Із копії довідки № 289/02-26, виданої 15.03.2023 виконкомом Коршівської сільської ради слідує, що склад сім`ї ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_14 був слідуючий: дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (т.1 а.с.41).
Із копії акту обстеження № 111 від 25.06.2024, складеного комісією у складі сільського голови Коршівської сільської ради та депутата Коршівської сільської ради вбачається, що станом на 24.06.2024 у будинку за адресою: АДРЕСА_4 зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 - одна. Чоловік ОСОБА_4 , загиблий ІНФОРМАЦІЯ_14 , з 08.06.2000 проживав з дружиною ОСОБА_1 , а 31.10.2000 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 . З 16.12.2009 і до дня смерті був зареєстрований та проживав з дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , у будинку за адресою: АДРЕСА_4 . За період з 08.06.2000 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_2 - батько загиблого ОСОБА_4 до нього не навідувався, матеріально не допомагав. В селі (сусідам, родичам, знайомим) про існування батька загиблого ОСОБА_4 нічого не було відомо. за життя ОСОБА_4 повідомляв/зазначав, що він сирота. Відомо, що в ході будівництва будинку матеріально допомагала тітка ОСОБА_7 , яку він визнавав та називав матір`ю. На похоронах ІНФОРМАЦІЯ_15 загиблого воїна ОСОБА_4 , батька ОСОБА_2 , не було (т.1 а.с.42).
Із інформації Чернелицької селищної ради № 612 від 28.06.2024 та копії довідки № 229 від 28.06.2024 Дубківського старостинського округу № 3 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , не був зареєстрований і не проживав у АДРЕСА_2 (т.1 а.с.29-30). 
Із копії адвокатського запиту від 11.06.2024 № 55/2024 адвоката Либовка А. В. вбачається, що адвокат Либовка А. В. звернулася із адвокатським запитом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просила надати підтверджуючі документи щодо загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 з метою одержання одноразової грошової допомоги батьком загиблого ОСОБА_2 (т.1 а.с.53).
Із відповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2024 за № 40/35/10/2-3581 на запит адвоката М.Оліградського вбачається, що за результатами розгляду запиту повідомлено, що представник ОСОБА_2 звертався до військової частини НОМЕР_1 з проханням надати документи згідно запиту для подальшого оформлення одноразової грошової допомоги (т.1 а.с.51).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
В спірному випадку сторона позивача виходячи з вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» намагається довести факт ухилення відповідача від виконання ним обов`язку щодо утримання загиблого сина ОСОБА_11 та про усунення відповідача від отримання і виплати одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого при виконанні обов`язків під час проходження військової служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 2, п. 1-3 ч. 2 ст. 16, ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час подання позову) ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції чинній на час подання позову) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Ці положення кореспондуються з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» 3515-IX, який підписаний Президентом України 09 грудня 2023 року, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» статтю 16-4 доповнено пунктом 2 наступного змісту (в редакції чинній на час подання позову): «2. Одноразова грошова допомога не призначається особі, яка умисно позбавила життя чи вчинила замах на особу (осіб), яка (які) має (мають) відповідно до цього Закону право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення щодо загиблої (померлої) особи, за рішенням суду, яке набрало законної сили.
У призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя. 
Аналізуючи наведену норму Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд приходить висновку, що з огляду на особливість визначених сімейним законодавством обов`язків, зокрема батьків, щодо виховання та утримання дітей, законодавець передбачив заходи правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей у формі відмови у виплаті одноразової грошової допомоги або припиненні її виплати особі, щодо якої рішенням суду, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої особи за її життя.
Тобто в даному випадку, наведену норму слід застосовувати крізь призму норм Сімейного кодексу щодо виконання батьками своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей.
Зокрема, згідно з приписами СК України правовий статус батьків включає сукупність прав і обов`язків, заснованих на факті споріднення з дитиною. Належне здійснення особою батьківських обов`язків, як передумова наявності батьківських прав презюмується, доки протилежне не буде встановлено у визначеному законом порядку. 
В спірному випадку, з огляду на те, що після смерті ОСОБА_4 , залишилися дружина та батько, які згідно норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вправі претендувати на виплату одноразової грошової допомоги, а позивач вважає, що батько такого права не має, підлягає встановленню факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання ОСОБА_4 за його життя батьком.
Як уже зазначалося, рішенням Городенківського суду Івано-Франківської області від 30 травня 1977 року шлюб між батьком та матір`ю ОСОБА_4 було розірвано, а діти залишено на вихованні матері. Згідно довідок щодо місця реєстрації, останній був зареєстрований з 18.07.1984 в с. П`ядики (підстава: погосподарська книга № 2 за 1983-1985 роки, особовий рахунок № НОМЕР_4 ) (т.1 а.с.27) з бабусею. При цьому, з 1980 року по 1990 рік навчався у школі - інтернат м. Коломия Івано-Франківської області (т.1 а.с.32-33).
Не спростованим є факт, який визнають обидві сторони, що після розлучення батьків, внаслідок того, що мати не здійснювала належного догляду за ОСОБА_4 , він проживав фактично з бабусею та тіткою по материній лінії. Представник відповідача підтвердила ту обставину, що бабуся ОСОБА_4 та його батько вирішили добровільно поділити дітей, і старший син ОСОБА_17 залишився проживати з батьком, а молодший - ОСОБА_11 з бабусею. Тому, як пояснила представник відповідача, ОСОБА_2 не сплачував аліменти згідно з судовим рішенням.
Також, як вбачається з наявної у справі копії рішення суду про розірвання шлюбу від 30.05.1977 (а.с. 20), ОСОБА_2 подав позов про розірвання шлюбу, оскільки ОСОБА_3 часто відлучалася з дому по дві доби, пиячила, перестала доглядати за дітьми. Коли 16.01.1976 ОСОБА_2 поїхав на роботу в Карелію і залишив дружину з дітьми, то остання залишила їх без догляду, їздила невідомо куди, з 26.03.1977 по 01.04.1977 перебувала в родильному домі, народила дитину та втекла з лікарні. У судовому засіданні ОСОБА_2 також пояснив, що ОСОБА_3 поводила себе негідно та просив дітей залишити на її вихованні.
Згідно з копії характеристики на випускника 11б класу СШ - Інтернату вбачається, що ОСОБА_4 навчався у школі-інтернат з 1 класу, він фактично сирота, бо батьки його покинули в дитинстві (т.1 а.с.31)
З наявних довідок щодо місця проживання, вбачається, що ОСОБА_2 проживав в АДРЕСА_2 , а син ОСОБА_4 до 1979 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , а в листопаді 1979 року прибув в с. Борщів Заболотівської селищної ради, 18.07.1984 він був зареєстрований в АДРЕСА_6 (де проживала його бабуся). При цьому, ОСОБА_18 з 1980 року по 1990 рік навчався у Коломийській середній школі-інтернаті. Такі обставини підтвердили і допитані судом свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_10 . 
Тобто з цього слідує, що у період до досягнення сином повноліття, батько фактично свідомо залишив його проживати окремо, знаючи про поведінку матері, погодив з бабусею його окреме проживання, не здійснював його утримання, в той час, коли таке йому було необхідне. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 ухилявся від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина ОСОБА_4 , який загинув.
Наявність рішення суду про стягнення аліментів, той факт що відповідач проти призначення їх не заперечував та займався вихованням іншого сина, в даному випадку, не спростовують факту ухилення від утримання з огляду на встановлені вище обставини. Інші докази про надання сину допомоги іншим чином, про зазначив суд першої інстанції , у справі відсутні.
Щодо відновлення в дорослому віці відносин з батьком (під час навчання в технікумі) та те, що батько був присутній на весіллі свого сина ОСОБА_11 , то така обставина так само не спростовує факт ухилення, оскільки стосується не періоду життя ОСОБА_4 , коли йому було потрібне таке утримання, тобто до досягнення повноліття.
Таким чином, суд зробив помилковий висновок про відсутність доказів щодо свідомого ухилення відповідача від утримання сина. 
Щодо встановлення судом обставин за показами свідків, що відповідач працював в колгоспі і час від часу не перебував на роботі, оскільки відвідував свого неповнолітнього сина в м.Коломия, то такі суд оцінює критично, з огляду на зміст таких показів.
Таким чином, апеляційний суд приходить висновку, що стороною апелянта доведено факт ухилення відповідача від утримання сина ОСОБА_4 за життя.
Відповідно, наявні підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового - про задоволення позову ОСОБА_1 щодо встановлення факту ухилення відповідача від виконання ним обов`язку щодо утримання загиблого сина ОСОБА_11 та усунення відповідача від отримання і виплати одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого при виконанні обов`язків під час проходження військової служби.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Оліградського Мирослава Васильовича задоволити.
Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов задоволити. Встановити факт ухилення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_16 від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 за життя .
Усунути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_16 від права на отримання одноразової державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця , як члену сім`ї загиблого при виконанні обов`язків під проходження вйськової служби ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 який загинув ІНФОРМАЦІЯ_14 .
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 02 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин 
Судді: В. М. Барков
І. О. Максюта