ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 листопада 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/26353/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Кругового О.О.,     
  
                    розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 р. (суддя Єфанова О.В.) в адміністративній справі №160/26353/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №042135 від 18.09.2024 як протиправну.
          В обґрунтування позовної вимоги позивач вказував на безпідставне застосування до нього штрафу, оскільки його транспортний засіб не перевищує 3,5 тон, тому його не потрібно облаштовувати тахографом. 
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 р., ухваленим за результатом розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні позовної заяви відмовлено.
          У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги, окрім доводів позовної заяви, також зазначено про те, що єдиним доказом у справі є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке було надано суду першої інстанції. Скаржник/позивач вказує, що доводити правомірність свого рішення має відповідач, як це визначено ч. 2 ст. 77 КАСУ.
          Письмовий відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.
          Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України. 
          Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії акту, Акт №020476 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 15.08.2024, зокрема встановлено, таке: «Направлення на перевірку 12.08.2024 №008269. Під час перевірки виявлено порушення При здійсненні вантажних перевезень, про що свідчить ТТН №103 від 15.08.2024 р., т/з не обладнано тахографом, відсутня індивідуальна контрольна книжка водія. Порушено ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт». У тому числі порушення відповідальність за яке передбачена вимогами статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абзац третій частина 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» при здійсненні вантажних перевезень, т/з не обладнано тахографом, відсутня індивідуальна контрольна книжка водія, передбачена ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Пояснення водія про причини порушень: Не знав, що має бути. Акт підписав, копію отримав.» За результатами перевірки відповідачем прийнято Постанову про застосування адміністративно господарського штрафу №042135 від 18.09.2024 року.
          Відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірної постанови, оскільки позивач, як водій, який здійснює перевезення, не мав під час перевірки діючий та повірений тахограф або контрольну книжку водія.
          Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.                     Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.
          Колегія суддів зазначає наступне.
          Згідно з частинами першою-другою   статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»   автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
          Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством
          Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті,   статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт»   та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів,   наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340   затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (Положення № 340).
Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (водії) та порядок його обліку (пункт 1.2. Положення № 340).
          За правилами пункту 1.3. Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (ТЗ).
          Приписами пункту 1.4. Положення № 340 передбачено, що це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються: фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв; під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій; транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем; сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств; закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності.
Відповідно до пункту 6.1. Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв (пункт 6.3. Положення № 340).
Згідно з пунктом 7.1. Положення № 340 органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.
Абзацом третім частини першої   статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»   передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями   39   і   48   цього   Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
          Доводи скаржника/позивача зводяться до єдиної обставини, а саме – що належний йому транспортний засіб не перевищує 3,5 тонн, тому відповідно до п. 6.1 р. УІ Положення № 340, не підлягає обладнанню тахографом.
          Питання про те, чи наявний у позивача обов`язок обладнувати автомобіль з повною масою 3500 кг діючим та повіреним тахографом досліджувалось Верховним Судом при розгляді справи  № 600/302/23-а. У постанові від 06 вересня 2024 р. Верховний Суд зазначив наступне:
«за змістом пункту 6.1. Положення № 340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Вжите у вказаній нормі слово «понад» вказує на перевищення маси 3, 5 тонн, тобто законодавець визначив обов`язок по обладнанню вантажного автомобіля діючими та повіреними тахографами з повною масою автомобіля більше ніж 3, 5 тонн.».
          Колегією суддів встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію   НОМЕР_1 , транспортний засіб MERSEDES-BENZ SPRINTER (фургон малотонажний-В) реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , має масу без навантаження 2400 кг, повна маса – 3500 кг (а.с.4,5).
Оскільки повна маса транспортного засобу, що належить позивачу, становить 3500 кг (3,5 т), а законодавством визначено обов`язок щодо обладнання вантажного автомобіля діючим та повіреним тахографом з повною масою вище 3, 5 тонн, відповідач не мав правових підстав для застосування до позивача приписів абзацу 3 частини першої    статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Висновок суду першої інстанції про наявність обов`язку у позивача обладнувати зазначений вантажний автомобіль діючим та повіреним тахографом або вести контрольну книжку водія є таким, що не відповідає обставинам справи та ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Ці порушення визначені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України в якості підстав для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції і прийняттю нового судового рішення. Адміністративний позов колегією суддів задовольняється з мотивів, наведених у цій постанові.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції – 1211,20 грн. та судового збору за подачу апеляційної скарги – 1818 грн. , всього на суму 3029,20 грн., які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. 
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

                    Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
                    Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 р.  в адміністративній справі №160/26353/24 - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
                    Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити. 
                    Визнати протиправним та скасувати  постанову про застосування до   ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу №042135, прийняту 18 вересня 2024 р. в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області.
                    Стягнути на користь ОСОБА_1 (2956112072) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (ЄДРПОУ 39816845) судові витрати на суму 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 20 коп.
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 05 листопада 2025 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.        
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий