ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 522/13951/19
провадження № 61-1953св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивач -ОСОБА_2,
відповідач - Приватне підприємство«Поліграф»,
третя особа- ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Ізовіта Андрій Миколайович, на постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства«Поліграф»(далі - ПП «Поліграф»), у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила:
вилучити у ПП «Поліграф» всі контрафактні примірники твору ІНФОРМАЦІЯ_5» (мовою оригіналу) згідно заявленого тиражу;
стягнути з ПП «Поліграф» на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за порушення авторського права у розмірі 369 349,50 грн.
Позов мотивувала тим, що їй відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 січня 2017 року належать авторські права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_5»(далі - твір), що належали спадкодавцю ОСОБА_3 . 
У квітні 2019 року їй стало відомо про те, що відповідач опублікував 300 примірників твору у двох томах «ІНФОРМАЦІЯ_5», автором якого зазначено      ОСОБА_4 , та здійснив незаконне сповіщення про наявність переданих прав на твір шляхом використання знаку охорони авторського права (латинська літера «c», обведена колом). 
На думку    ОСОБА_2 , такі дії ПП «Поліграф» порушили належні їй майнові права на твір, оскільки його опублікування та розповсюдження здійснено без її згоди та без передачі прав на його використання. 
Крім того, вважає, що вказані дії призвели до порушення цілісності твору як об`єкту права інтелектуальної власності, а також до перекручення та спотворення твору, що завдало шкоди честі та репутації автора. 
Ухвалою від 27 лютого 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Вилучено у ПП «Поліграф» всі контрафактні примірники твору ІНФОРМАЦІЯ_5» згідно заявленого тиражу.
Стягнуто з ПП «Поліграф» на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за порушення авторського права у розмірі 92 337,37 грн.
У задоволені решти вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_2 в частині вимог про вилучення у ПП «Поліграф» всіх контрафактних примірників твору, суд першої інстанції виходив з того, що ПП «Поліграф» було здійснено опублікування цього твору без згоди автора (його спадкоємців) та без передачі прав на його використання, чим порушено вимоги статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» та приписи статей 17, 20, 28 Закону України «Про видавничу справу».
Частково задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_2  в частині вимог простягнення з ПП «Поліграф» грошовоїкомпенсації за порушення авторського права, суд зазначив, що підстави для стягнення такої компенсації наявні, але позивачка не є одноособовою власницею авторських права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_5», оскільки такі майнові правана твір на підставі постановиОдеського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року у справі № 522/20812/1 є спільною власністю    ОСОБА_1  (3/4 частки майнових прав) та   ОСОБА_2  (1/4 частки майнових прав).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПП «Поліграф» та    ОСОБА_1 оскаржили його в апеляційному порядку. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року апеляційну скаргу ПП «Поліграф» рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року скасовано. Постановлено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПП «Поліграф», третя особа - ОСОБА_1 , про стягнення грошової компенсації за порушення авторського права відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, тим, що між ПП «Поліграф» та    ОСОБА_5 07 листопада 2014 року було укладено договір щодо виготовлення макету ІНФОРМАЦІЯ_5» та здійснення дій щодо видання (надрукування) продукції згідно макету книги. Згідно зазначеного договору ПП «Поліграф» здійснило виготовлення макету ІНФОРМАЦІЯ_5». Макет відповідає таким характеристикам: Формат - 60x90/8 (220x290 мм після обрізки); Текст розміщується у дві колонки, гарнітура «Times»; Том 1. Блок : 936 стор. Папір крейдований, щільність 115 г/м2 , Друк: 1 + 1. Палітурка: папір крейдований матовий 115г/м2, матова ламінація - 1+0 , вибірковий УФ-лак, на 1 стор. обкладинки - 122x186 мм (фото), на 4 стор. обкладинки - 105x136 мм (фото), тиснення золотою фольгою: слово «АРХІТЕКТУРА» на 1 стор. обкладинки та по корінцю. Друк: 4+0 Вид палітури: 7Бц; Том 2. Блок: 864 стор., Папір крейдований, щільність 15г/м2, Друк 1 + 1. Палітурка: папір крейдований матовий 115 г/м2, матова ламінація - 1+0, вибірковий УФ-лак: на 1 стор. обкладинки - 122x186 мм (фото), на 4 стор. обкладинки - 80x107 мм (фото), тиснення золотою фольгою : слово «АРХІТЕКТУРА» на 1 стор. обкладинки та по корінцю. Друк : 4+0 Вид палітури: 7Бц.

Також апеляційний суд прийняв до уваги, що позивачці належить 1/4 частка авторських прав та Твір, а ОСОБА_1 - 3/4 частки таких прав. При цьому остання не уповноважувала ОСОБА_2 розпоряджатися належним їй правом інтелектуальної власності.

Суд зазначив, що ОСОБА_1 категорично проти задоволення позовних вимог    ОСОБА_2 , оскільки вона як дружина автора та власник 3/4 частки авторських прав на твір не заперечує проти друку книги ПП «Поліграф».

Також колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що, задовольнивши позовні вимоги  ОСОБА_2 , суд першої інстанції порушив права    ОСОБА_1 як співвласника об`єкта авторського права.

Приймаючи до уваги викладене, апеляційний суд вважав, щоПП «Поліграф» не були порушені положення статті 439 ЦК України, статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», оскільки фактів здійснення відповідачем переробки твору без згоди власника, спотворення оригінальної ідеї твору, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
17 лютого 2025 року ОСОБА_6 ,в інтересах якої діє представник - адвокат Ізовіта А. М., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року.
З урахуванням уточненої касаційної скарги від 04 березня 2025 року просила скасувати вказану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова ухвалена судом апеляційної інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

19 березня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що предметом судового розгляду є правовідносини щодо майнових прав на твір ІНФОРМАЦІЯ_5», що належали      ОСОБА_3 у на підставі Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 , виданого Державною службою інтелектуальної власності України, дата реєстрації 25 липня 2014 року.

Автор Твору    ОСОБА_3 , 1937 року народження, - видатний український вчений, професор основ архітектури і реставрації, Академік Інженерної Академії України, академік Будівельної Академії України, член-кор. Академії Архітектури України, член-кореспондент Міжнародної інженерної академії, дійсний член Нью-Йоркської Академії наук, дійсний член ІКОМОС; професор архітектури і реставрації. Ним опубліковано понад 300 наукових робіт, виконано 20 проектів, отримано 5 авторських свідоцтв на винаходи.

14 вересня 2012 року між Центром соціальних програм «ОПТІМУМ» («Видавництво») та  ОСОБА_7 («Замовник») було укладено Договір на виготовлення поліграфічної продукції № 01/2012 (далі - Договір № 01/2012), відповідно до пункту 1.1. якого Замовник передає Видавництву для тиражування на російській мові монографію «ІНФОРМАЦІЯ_5».

Відповідно до пункту 1.3. Договору № 01/2012 Видавництво зобов`язано випустити у світ твір через два місяці після затвердження макету.

Згідно пункту 1.4. Договору № 01/2012 Видавництво зобов`язується не вносити без згоди Замовника будь-які зміни, як у сам твір, так і в його назву, та в ім`я Замовника, а також не постачати твір без згоди Замовника ілюстраціями, передмовами, післямовами, коментарями і якими б там не було поясненнями.

Згідно пункту 1.6.Договору № 01/2012 технічна характеристика поліграфічної продукції приведена в технічному паспорті. 

Згідно пункту 2.1. Договору № 01/2012 вартість виготовлення поліграфічної продукції складає 230 000,00 грн.

Відповідно до пункту 2.2. Договору № 01/2012 за виробництво продукції, пойменовану вище, Замовник сплачує Видавництву аванс в розмірі вартості до друкарської підготовки, яка дорівнює 39 080, 00 грн на момент підписання договору. Решта 190 920,00 грн вносяться при переданні макета в типографію.

Згідно пункту 3.3. Договору № 01/2012 Видавництво несе повну відповідальність за точність і достовірність якісного відтворення текстової та ілюстративної інформації, наданої Замовником.

Відповідно до технічного паспорту, який є невід`ємною частиною Договору №01/2012: автор ОСОБА_3 ; назва - монографія «ІНФОРМАЦІЯ_5»; вид продукції - книга; формат - А 3 (297*420мм); розташування - книжкове; об`єм - 1600 сторінок; текстовий блок - 682 сторінки; кольоровість текстового блоку - 664 сторінки - 1+ 1, 18 сторінок - 4+4; бумага блоку офсетна, щільність 80 г/м2; блок вкладок - 718 сторінок; кольоровість блоку вкладок 664 сторінки - 1+1; папір блоку вкладок крейдована щільністю 90 г/м2; тираж- 50 екземплярів; спосіб друку - офсетний; палітурка - тверда, тип 7БЦ; кольоровість обкладинки - 4+4; форзац подвійний кольоровість - 4+4; написи на обкладинці - золотим тисненням; по чотирьом кутам - мідні куточки; лясе; вартість робіт - 230 000,00 грн; строк виготовлення - два місяці після узгодження макету і обкладинки замовником.

Відповідно до Договору №01/2012 Центром соціальних програм «ОПТІМУМ» був розроблений у 2014 роціта узгоджений сторонами угоди макет Твору відповідно до технічного паспорту на виготовлення поліграфічної продукції. Оригінал Твору має наступний макет: видання книги в одному томі. Формат книги - А3. Малюнки на крейдованому папері 90 г/м2. Форзац і шмуцтитули - на глянцевому папері, повнокольоровим друком. Обкладинка: малюнок в кольорі на чорному тлі без тиснення, написи «золотом», рамка золотим кольором. Торець книги: кольорові малюнки, напис «золотом» на чорному тлі.

В подальшому був виданий в електронній формі твір: «ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_3 - Одеса: изд-во «Optimum», 2014. - 670 с., 738 ил.» ISBN НОМЕР_2 , УДК 72.01;72.02(4/9);72.03. Твір розміщено в електронних бібліотеках на підставі відповідних Договорів та є доступним для публічного ознайомлення.

Згідно довідки від 12 грудня 2024 року,наданої ПП «Поліграф»до Одеського апеляційного суду, вбачається, що між ПП «Центр учбово-пізнавальної літератури «Поліграф» було укладено договір з ОСОБА_3 від 07 листопада 2014 року щодо виготовлення макету книги, в подальшому до зазначеного договору укладені додаткові угоди та акт прийому-передачі. ПП «Центр учбово-пізнавальної літератури «Поліграф» було перейменовано в ПП «Поліграф» та змінено юридичну адресу. Згідно зазначеного договору, ПП «Поліграф» здійснило лише виготовлення макету ІНФОРМАЦІЯ_5». Макет відповідає таким характеристикам: Формат - 60x90/8 (220x290 мм після обрізки); Текст розміщується у дві колонки, гарнітура «Times»; Том 1. Блок : 936 стор. Папір крейдований, щільність 115 г/м2 , Друк: 1 + 1. Палітурка: папір крейдований матовий 115г/м2, матова ламінація - 1+0 , вибірковий УФ-лак, на 1 стор. обкладинки - 122x186 мм (фото), на 4 стор. обкладинки - 105x136 мм (фото), тиснення золотою фольгою: слово «АРХІТЕКТУРА» на 1 стор. обкладинки та по корінцю. Друк: 4+0 Вид палітури: 7Бц; Том 2. Блок: 864 стор., Папір крейдований, щільність 15г/м2, Друк 1 + 1. Палітурка: папір крейдований матовий 115 г/м2, матова ламінація - 1+0, вибірковий УФ-лак: на 1 стор. обкладинки - 122x186 мм (фото), на 4 стор. обкладинки - 80x107 мм (фото), тиснення золотою фольгою : слово «АРХІТЕКТУРА» на 1 стор. обкладинки та по корінцю. Друк : 4+0 Вид палітури: 7Бц.

В матеріалах справи наявні надані відповідачем до суду апеляційної інстанції копії документів, а саме: договору від 07 листопада 2014 року, укладеного між ПП Центр учбово-пізнавальної літератури «Поліграф» та ОСОБА_9 ; додаткової угоди до ньоговід 31 березня 2015 року; акту прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 31 березня 2015 року.

Згідно пункту 1.1. Договору від 07 листопада 2014 року, укладеного між ПП Центр учбово-пізнавальної літератури «Поліграф» («Видавництво») та ОСОБА_9 («Замовик», «Автор»), Видавництво бере на себе зобов`язання стосовно виготовлення макету ІНФОРМАЦІЯ_5» та здійснення дій щодо видання (надрукування) продукції згідно макету книги: «ІНФОРМАЦІЯ_6» в твердій палітурці форма 60*90/8 (220*290 мм після обрізки), розташування тексту в дві колонки, гарнітура «Times» в кількості 600 екземплярів.

Відповідно до пункту 1.4. Договору від 07 листопада 2014 року Автор після прийняття макету книги передає Видавництву право на виготовлення (друку) 600 екземплярів тиражу книги, двома траншами по мірі оплати за кожен транш.

Відповідно до пункту 1.6. Договору від 07 листопада 2014 року Видавництво зобов`язується надрукувати та передати Замовнику (Автору) по першому траншу 300 екземплярів книг, що складає 50 % виданого тиражу. Останні 300 екземплярів книг, Видавництво передає Замовнику лише після повного розрахунку за видавництво усіх 600 екземплярів.

Згідно пункту 1.10. Договору від 07 листопада 2014 року авторські права на книгу Видавництву не передаються.

Відповідно до пункту 2.1. Договору від 07 листопада 2014 року строк видачі оригіналу макету книги із змінами, якщо такі матимуть місце, повинно бути здійснено до 31 березня 2015 року. Виготовлена робота (макет книги) приймається Автором за актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), підписаним сторонами, що являється невід`ємною частиною даного договору. 

Відповідно до пункту 6.1. Договору від 07 листопада 2014 року договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 березня 2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно додаткової угоди від 31 березня 2015 року до Договору від 07 листопада 2014 року сторони погодили наступні остаточні технічні умови щодо створення макета та друку книги ОСОБА_9 «ІНФОРМАЦІЯ_5»: формат 60*90/8 (220*290 мм після обрізки; текст розміщується у дві колонки, гарнітура «Times»; том 1: блок 936 сторінок, папір крейдований, щільність 115г/м2, друк 1+1; палітурка: папір крейдований матовий 115г/м2, матова ламінація - 1+0, вибірковий УФ-лак, на 1 сторінці обкладинки - 122*186 мм (фото) на 4 сторінках обкладинки 105*136 мм (фото), тиснення золотою фольгою: слово «АРХІТЕКТУРА» на 1 сторінці обкладинки та по корінцю, друк: 4+0, вид палітури: 7 Бц; том 2: блок 864 сторінки, папір крейдований, щільність 115г/м2, друк 1+1; палітурка: папір крейдований матовий 115г/м2, матова ламінація - 1+0, вибірковий УФ-лак, на 1 сторінці обкладинки - 122*186 мм (фото) на 4 сторінках обкладинки 180*107 мм (фото), тиснення золотою фольгою: слово «АРХІТЕКТУРА» на 1 сторінці обкладинки та по корінцю, друк: 4+0, вид палітури: 7 Бц.

Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 31 березня 2015 року Виконавець ПП Центр учбово-пізнавальної літератури «Поліграф» виконав, а ОСОБА_9 прийняв роботу зі створення макета ІНФОРМАЦІЯ_5». 
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
10 лютого 2016 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори Чорною С. Г. була заведена спадкова справа № 37/2016 на підставі заяви дружини спадкодавця - ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом від 10 лютого 2016 року № 79, яка відкрилась у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .
11 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 січня 2017 року, державний нотаріус Першої Одеської державної нотаріальної контори Чорна С. Г. посвідчила, що на підставі заповіту, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 12 липня 2008 року за реєстровим № 4-12071, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна    ОСОБА_3 , 1937 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з авторських прав на твір ІНФОРМАЦІЯ_5», що належали померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 , виданого Державною службою інтелектуальної власності України, дата реєстрації 25 липня 2014 року. Спадкова справа № 37/2016, зареєстровано в реєстрі за № 4122.

06 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_2 , Приморської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори Чорної С. Г. про визнання недійсним свідоцтва, виданого ОСОБА_2 про право на спадщину за заповітом від 24 січня 2017 року, та визнання за собою права власності на твір (справа № 522/20812/19).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2021 року у справі № 522/20812/19 позовна заява ОСОБА_1 була задоволена частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24 січня 2017 року, видане на ім`я ОСОБА_2 . Скасовано реєстраційний запис в спадковому реєстрі про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину від 24 січня 2017 року стосовно авторських прав на твір ІНФОРМАЦІЯ_5». Визнано право власності за   ОСОБА_1 на 3/4 майнових прав на твір ІНФОРМАЦІЯ_5». В задоволенні решти вимог відмовлено.
23 лютого 2023 року у справі № 522/20812/19 постановою Одеського апеляційного суду рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2021 року в частині задоволення позовних вимог щодо скасування реєстраційного запису в спадковому реєстрі про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину від 24 січня 2017 року стосовно авторських прав на твір ІНФОРМАЦІЯ_5», та визнання право власності за ОСОБА_1 на 3/4 майнових прав на твір ІНФОРМАЦІЯ_5» було скасовано. У задоволенні зазначених вимог ОСОБА_1 відмовлено, в іншій частині судове рішення було залишено без змін.
Відповідно до свідоцтва про право власності від 22 червня 2023 року державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Чорна С. Г. на підставі статті 63 СК України посвідчила, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , яка згідно із повторним свідоцтвом НОМЕР_5 про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , 25 серпня 1978 року, виданого в РАГС Центральної райадміністрації виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 02 січня 1998 року, а/з № 674, є пережившою дружиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчується цим свідоцтвом складається з майнових прав на твір ІНФОРМАЦІЯ_5», що належали померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 , виданого Державною службою інтелектуальної власності України, дата реєстрації 25 липня 2014 року, з правом одержання в указаній частині винагороди за використання твору. Спадкова справа № 37/2016, зареєстровано в реєстрі за № 10-396.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 червня 2023 року державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Чорна С. Г. посвідчила, що на підставі статті 1241 ЦК України спадкоємцем на зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3    ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Спадщина на яку в указаній частині видано свідоцтво, складається з частки майнових прав на твір ІНФОРМАЦІЯ_5», що належали померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 , виданого Державною службою інтелектуальної власності України, дата реєстрації 25 липня 2014 року, з правом одержання в указаній частині винагороди за використання твору. Спадкова справа № 37/2016, зареєстровано в реєстрі за № 10-401.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 липня 2023 року державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Чорна С. Г., посвідчила, що на підставі заповіту, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 12 липня 2008 року за реєстровим № 4-12071, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна    ОСОБА_3 , 1937 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з частки майнових прав на твір ІНФОРМАЦІЯ_5», що належали померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 , виданого Державною службою інтелектуальної власності України, дата реєстрації 25 липня 2014 року, з правом одержання в указаній частині винагороди за використання твору. Спадкова справа № 37/2016, зареєстровано в реєстрі за № 10-454.

Таким чином, майнові права на твір ІНФОРМАЦІЯ_5» належать на праві спільної часткової власності     ОСОБА_2 (1/4 частки) та   ОСОБА_1 (3/4 частки).

У січні 2017 року до    ОСОБА_2 звернувся директор ПП «Поліграф»    ОСОБА_10 з пропозицією опублікувати Твір в авторській редакції за рахунок спонсора, який зацікавлений у виданні даної книги поліграфічним способом. ОСОБА_10 ознайомився з електронним примірником Твору та запропонував розділити його на 2 томи у форматі А4.   ОСОБА_2 відмовилася від такої пропозиції, але розглядала можливість видання книги у тому форматі та виді, що за життя бажав автор ОСОБА_3 , тобто згідно з оригінал-макетом Твору, що був зверстаний видавництвом ЦЕНТР СОЦІАЛЬНИХ ПРОГРАМ "ОПТІМУМ" у 2014 році.

У квітні 2019 року позивачці стало відомо про те, що ПП «Поліграф» опублікувало 300 примірників твору у двох томах «ІНФОРМАЦІЯ_5», автором якого зазначено      ОСОБА_4 , та здійснено сповіщення про наявність переданих прав на Твір шляхом використання знаку охорони авторського права (латинська літера "c", обведена колом).

Оскільки умови щодо опублікування Твору та його кінцевий макет нею не узгоджувались, договірні відносини щодо використання майнових прав на Твір між сторонами не встановлювались,    ОСОБА_2 звернулася до суду за захистом прав на Твір.

Згідно порівняльного аналізу,зробленого кандидатом архітектури, доцентом, професором Харківської школи архітектури, членом Національної спілки архітекторів України ОСОБА_11, видавництво «Поліграф» переробило зовнішнє і внутрішнє оформлення унікальної за творчим задумом і ексклюзивної за формою його втілення монографію ОСОБА_9 «ІНФОРМАЦІЯ_5», випустивши бюджетний проект», спотворивши оригінальну ідею і позбавивши книгу художньої і частково змістовної цінності. Цим порушено цілісність монографії як об`єкта інтелектуальної власності.
Відповідно до експертного висновку та звіту про оцінку майнових прав на об`єкт інтелектуальної власності (реєстраційний номер свідоцтва НОМЕР_1 від 27 липня 2014 року) від 19 липня 2019 року, виготовленого суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «АР ДЖІ САТЕЛЛІТ», ринкова вартість майнових прав інтелектуальної власності на Твір становить 367 591,00 грн, рекомендована вартість авторської винагороди за використання авторських прав на об`єкт оцінки становить 123 116,50 грн.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 54 Конституції України кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.
Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором (стаття 431 ЦК України).
У відповідності до статті 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
До об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, програми організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування напівпровідникових виробів; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці (стаття 420 ЦК України).
Суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору (стаття 421 ЦК України).
Перелік об`єктів авторського права закріплений у статті 433 ЦК України та статті 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права»
Зокрема, об`єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, а саме: літературні письмові твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо).
Право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором(стаття 422 ЦК України).
Згідно частини першої статті 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. 
Статтею 426 ЦК України встановлено, що способи використання об`єкта права інтелектуальної власності визначаються цим Кодексом та іншим законом. Особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.
Майнові права інтелектуальної власності можуть бути передані відповідно до закону повністю або частково іншій особі. Умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону (стаття 427 ЦК України).
Право інтелектуальної власності, яке належить кільком особам спільно, може здійснюватися за договором між ними. У разі відсутності такого договору право інтелектуальної власності, яке належить кільком особам, здійснюється спільно (стаття 428 ЦК України).
Тлумачення статті 428 ЦК України свідчить, що в ній передбачено конструкцію спільності прав інтелектуальної власності. При цьому законодавець не пов`язує спільну належність прав інтелектуальної власності із правовим режим спільної власності, оскільки вона є притаманною для речових відносин. У тому разі, якщо один із суб`єктів, яким спільно належать певні права інтелектуальної власності, вибуває внаслідок тих чи інших підстав із цих правовідносин (зокрема, внаслідок смерті), то його спадкоємець (спадкоємці) можуть заявляти вимогу про визнання права інтелектуальної власності.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 травня 2019 рокуу справі № 646/1750/17 (провадження № 61-17405св18).

Статтею 445 ЦК України передбачено, що автор має право на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.
Відповідно до статті 7 Закону України від 23 грудня 1993 року № 3792-XII«Про авторське право і суміжні права» (далі - Закон № 3792-XII) суб`єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.
Статтями 435, 437 ЦК України та статтею 11 Закону № 3792-XII визначено, що первинним суб`єктом авторського права є автор твору, а авторське право виникає з моменту створення твору.
Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 3792-XII  автору належать такі особисті немайнові права: 1) вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо; 2) забороняти під час публічного використання твору згадування свого імені, якщо він як автор твору бажає залишитись анонімом; 3) вибирати псевдонім, зазначати і вимагати зазначення псевдоніма замість справжнього імені автора на творі і його примірниках і під час будь-якого його публічного використання; 4) вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора.
Згідно зі статтею 29 Закону № 3792-XII майнові права авторів та інших осіб, які мають виключне авторське право, переходять у спадщину. Не переходять у спадщину особисті немайнові права автора. Спадкоємці мають право захищати авторство на твір і протидіяти перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору, а також будь-якому іншому посяганню на твір, що може завдати шкоди честі та репутації автора.
Згідно статті 439 ЦК України автор має право протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню або іншій зміні твору чи будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі та репутації автора, а також супроводженню твору без його згоди ілюстраціями, передмовами, післямовами, коментарями тощо. У разі смерті автора недоторканність твору охороняється особою, уповноваженою на це автором. За відсутності такого уповноваження недоторканність твору охороняється спадкоємцями автора, а також іншими заінтересованими особами.
Відповідно до статей 440, 441 ЦК України, статті 15 Закону № 3792-XII до майнових прав автора належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, а саме дозволяти або забороняти, зокрема, розповсюдження творів шляхом продажу, відчуження іншим способом, а також подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором.
Згідно зі статтею 50 Закону № 3792-XII порушенням авторського права, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14, 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39-41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42, 43 цього Закону обмежень майнових прав.
Способи цивільно-правового захисту авторського права і суміжних прав визначені статтею 52 Закону № 3792-XII.
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 50 Закону № 3792-XII порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп`ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» контрафактний примірник твору - примірник твору, опублікований і (або) розповсюджений з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.
Під контрафактними примірниками твору, фонограми, відеограми, програм організацій мовлення розуміються примірники об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, які виготовлені, відтворені, опубліковані і (або) розповсюджені з порушенням авторського права і (або) суміжних прав (особистих немайнових і (або) майнових), у тому числі примірники захищених в Україні зазначених об`єктів, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, у яких ці об`єкти ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про видавничу справу» умови виконання замовлення на видавничу продукцію, права та обов`язки сторін визначаються договорами між автором (співавторами), їх спадкоємцями чи особами, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права на об`єкт замовлення, замовником, видавцем, виготовлювачем та розповсюджувачем, укладеними відповідно до законодавства.
Згідно статті 20 Закону України «Про видавничу справу» права та обов`язки видавця у відносинах з автором (співавторами) твору в галузі науки, літератури і мистецтва, їх спадкоємцями чи з особою, якій автори чи їх спадкоємці передали авторські майнові права, чи з особами, яким належать права на інші об`єкти права інтелектуальної власності, визначаються законодавством України з питань інтелектуальної власності.
Цією статтею також встановлено, що видавець зобов`язаний дотримуватися норм авторського та патентного права, положень національних стандартів, чинних в Україні міждержавних стандартів, інших нормативно-правових актів, що регламентують видавничу справу, а також встановлюють вимоги щодо якості видавничої продукції; відшкодовувати збитки, заподіяні внаслідок порушення законодавства.
Статтею 28 Закону України «Про видавничу справу» встановлено, що у видавничій справі забороняється розповсюджувати видавничу продукцію без дозволу її власника (співвласників), а також з порушенням законодавства України з питань інтелектуальної власності.
У пункті 35 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» роз`яснено, що при отриманні кількома спадкоємцями за законом чи за заповітом майнового авторського права і (або) суміжних прав без виділення конкретних спадкових об`єктів авторського права і (або) суміжних прав слід мати на увазі, що в даному випадку у спадкоємців виникає обсяг повноважень відносно спадкових прав на спільне використання всіх творів і (або) об`єктів суміжних прав як при здійсненні права інтелектуальної власності, яке належить кільком особам. Порядок використання таких прав визначається відповідно до статті 428 ЦК України. Права, що перейшли до спадкоємців, складають одне ціле, і жоден із спадкоємців не вправі без достатніх для цього підстав відмовити іншим у дозволі на опублікування, інше використання або зміну твору. Винагорода за використання твору розподіляється між спадкоємцями відповідно до часток у спадщині.
У відповідності до частини першої статті 432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.
Кожен окремий факт протиправного використання об`єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об`єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації.
Суд має право постановити рішення чи ухвалу провиплату компенсації, що визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права або суміжних прав замість відшкодування збитків або стягнення доходу (пункт «г» частини другої статті 52 Закону № 3792-XII).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції врахував, що між ПП «Поліграф» та    ОСОБА_5 07 листопада 2014 року було укладено договір щодо виготовлення макету ІНФОРМАЦІЯ_5» та здійснення дій щодо видання (надрукування) продукції згідно макету книги. Згідно зазначеного договору, ПП «Поліграф», зокрема, здійснило виготовлення макету ІНФОРМАЦІЯ_5». Макет відповідає таким характеристикам: Формат - 60x90/8 (220x290 мм після обрізки); Текст розміщується у дві колонки, гарнітура «Times»; Том 1. Блок : 936 стор. Папір крейдований, щільність 115 г/м2 , Друк: 1 + 1. Палітурка: папір крейдований матовий 115г/м2, матова ламінація - 1+0 , вибірковий УФ-лак, на 1 стор. обкладинки - 122x186 мм (фото), на 4 стор. обкладинки - 105x136 мм (фото), тиснення золотою фольгою: слово «АРХІТЕКТУРА» на 1 стор. обкладинки та по корінцю. Друк: 4+0 Вид палітури: 7Бц; Том 2. Блок: 864 стор., Папір крейдований, щільність 15г/м2, Друк 1 + 1. Палітурка: папір крейдований матовий 115 г/м2, матова ламінація - 1+0, вибірковий УФ-лак: на 1 стор. обкладинки - 122x186 мм (фото), на 4 стор. обкладинки - 80x107 мм (фото), тиснення золотою фольгою : слово «АРХІТЕКТУРА» на 1 стор. обкладинки та по корінцю. Друк : 4+0 Вид палітури: 7Бц.

При цьому апеляційний суд прийняв до уваги надані ПП «Поліграф»до Одеського апеляційного суду:
- довідку від 12 грудня 2024 рокупро наявність між ПП «Поліграф» та    ОСОБА_5 договірних відносин; 
- копію укладеного 07 листопада 2014 року між ПП «Поліграф» та ОСОБА_5 договору на виготовлення макету ІНФОРМАЦІЯ_5» та здійснення дій щодо видання (надрукування) продукції згідно макету книги;
- копії додаткової угоди до укладеного 07 листопада 2014 року між ПП «Поліграф» та ОСОБА_5 договору та актуприйому-передачідо нього.

Разом із тим, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Положеннями статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Зі змісту наведеної статті у взаємозв`язку зі статтями 259, 260, 368 ЦПК України усі судові рішення, ухвалені суддею-доповідачем під час підготовки справи до апеляційного розгляду, викладаються у формі ухвали.

Відповідно до частин другої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Таким чином, тлумачення положень частини четвертої статті 365, 367 ЦПК України дає Верховному Суду можливість виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подават4и усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що, об`єктивно, мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.

Верховний Суд звертає увагу, що зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи у розумні строки. Зазначене свідчить про посилення ролі підготовчого провадження у структурі загального позовного провадження цивільного судочинства в Україні.

Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, наступними:
1) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;
2) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (не залежних від нього) не міг надати їх до суду;
3) суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;
4) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо).
5) наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.

Зазначене підтверджується численною, сталою й незмінною практикою Верховного Суду з цього процесуального питання, яке має важливий вплив на дотримання принципів судочинства: змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 717/2052/16-ц (провадження № 14-632цс18), від 31 січня 2020 року у справі № 370/999/16-ц (провадження № 14-709цс19), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19)).

Верховний Суд у постанові від 24 липня 2024 рокуу справі № 646/857/18(провадження № 61-5330 св 24) зазначив, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.

Одними з основних доводів касаційної скарги позивачки  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Ізовіта А.М., є аргументи про те, що апеляційний суд у порушення вимог статей 78, 83, 367 ЦПК України, прецедентної практики Європейського суду з прав людини безпідставно, не мотивувавши, прийняв на стадії апеляційного перегляду справи нові докази, які вплинули на вирішення справи і відсутність яких позивачка доводила як підставу для задоволення їїпозову. При цьому відповідач жодним чином не мотивував неможливість подання таких суттєвих доказів у суді першої інстанції. Апеляційний суд не постановив окремого процесуального документа про прийняття цих доказів до розгляду.

Верховний Суд погоджується з такими доводами касаційної скарги, оскільки в матеріалах справи дійсно відсутні мотиви сторони відповідача щодо неподання ним таких доказів до місцевого суду, зокрема щодопричин неможливості їх подання до суду першої інстанції, відсутнє клопотання до апеляційного суду про прийняття та дослідження таких доказів.

Апеляційний суд при апеляційному розгляді справи та при ухваленні нового судового рішення взяв до уваги, досліджував та оцінював подані відповідачем нові докази.

Між тим, досліджуючи надані до апеляційної інстанції відповідачем нові докази, суд не з`ясував поважність причин неподання цих доказів до суду першої інстанції, узагалі не обговорював можливість їх прийняття, не мотивував свій висновок та не зазначив про це в судовому рішенні.

Отже, апеляційний суд у порушення наведених вище норм процесуального права та сталої судової практики, приймаючи від відповідача нові суттєві докази, які не були подані до суду першої інстанції, не навів мотивів такого рішення ні окремим процесуальним документом, ні в своїй постанові по суті спору.

Тим самим, позивачка була позбавлена належної можливості надати свої заперечення щодо цих доказів, подати відповідні клопотання та заяви, чим порушено принципи судочинстващодозмагальностітарівності всіх учасників судового процесу. 

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки вказані порушення апеляційного суду норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржуване судове рішення апеляційного суду на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України підлягаєскасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник- адвокат Ізовіта Андрій Миколайович, задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий  М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов