Справа № 454/3663/25	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:
головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,
за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, 
в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з позовом та просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), і до закінчення навчання останнім чи досягненням 23 річного віку.
Свої вимоги мотивує наступним.
Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою.
Згідно рішення суду №1321/254/2012 від 20.02.2012р.н. з відповідача стягувалися аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частки від його доходу (заробітку), однак на даний час син досяг повноліття та навчається на денній формі в Державному національному закладі «Тернопільський центр професійно-технічної освіти». 
Відповідач матеріальної допомоги на утримання та навчання сина не надає. Вона самостійно не має змоги забезпечити сина усім необхідним, а тому змушена звернутися до суду із даним позовом.
Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 13.10.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Позивач та її представник адвокат Войнарський А.Й. в судове засідання не прибули, однак суду надано заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Попередньо суду надавалося клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференцзвязку, однак враховуючи, що представник позивача є користувачем «Електронний суд» та до матеріалів справи долучені усі докази та беручи до уваги стадію судового процесу та з урахуванням велике навантаження на суд і перебої з енергопостачанням доцільність такого відпала.
Відповідач в судове засідання не прибув, відзив на позов не подав, проте суду надійшли письмові пояснення у яких він зазначає, що є військовослужбовцем та з перших днів повномасштабного вторгнення виконує свій обов`язок по захисту вітчизни, від утримання сина не відмовляється проте зазначає, що такий обов`язок покладений на обох батьків порівну. Зазначає, що має можливість сплачувати аліменти на навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10000,00грн., оскільки син навчається за кошти держави, тому просить врахувати дані пояснення при ухвалені судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. 
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Із матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2006 року, який розірвано згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28.04.2011 року № 2-651/11.
За час перебування у шлюбних відносинах у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження НОМЕР_1 .
На даний час син вже досягнув повноліття.
Згідно судового рішення №1321/254/2012 з ОСОБА_2 присуджено сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) батька, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 у 2025 році отримав диплом кваліфікованого робітника електрогазозварника четвертого розряду.
На даний час ОСОБА_5 є здобувачем освіти денної форми навчання за спеціальністю прикладна механіка у Державному навчальному закладі «Тернопільський центр професійно-технічної освіти», термін навчання 01.09.2025р. по 30.06.2027р., що стверджується довідкою №724662 від 04.09.2025р. та №45 від 11.09.2025р.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. 
Разом з цим, у рішенні Європейського суду від 27.11.1992 року справі "Олсон проти Швеції" зазначається "що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.
Особлива увага повинна приділятися найважливішим інтересам дитини, які, за своєю природою та важливістю, мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст.8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (Рішення Європейського суду від 07.08.1996 у справі "Йохансен проти Норвегії"). 
Також, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. 
Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Частинами 2, 3 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
Категорія «мінімальний гарантований розмір аліментів», передбачена главою 15 СК України і відноситься до аліментів на утримання дитини. Така величина встановлена законодавцем, виходячи з наявності у батьків безумовного обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Після досягнення повноліття відсутній безумовний обов`язок батьків утримувати сина, дочку, які повинні доводити наявність обставин необхідності матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, обґрунтовувати необхідну суму матеріальної допомоги. При розрахунках може бути встановлено, що їх розмір є меншим 50% прожиткового мінімуму.
Таким чином, поширення категорії «мінімальний гарантований розмір аліментів» на стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, дочку, є безпідставним.
Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Отже, СК України передбачено мінімальний гарантований розмір аліментів тільки для дітей відповідного віку і непередбачено мінімального гарантованого розміру аліментів для інших соціальних і демографічних груп, які мають право на одержання аліментів.
Відповідно до ч.1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Законом встановлені прожиткові мінімуми для дітей віком до 6 років, від 6 років до 18 років та на працездатних осіб. Прожитковий мінімум на повнолітніх дочку, сина законом не передбачено, а відтак розрахувати розмір такої величини неможливо.
Враховуючи, що ОСОБА_4 є повнолітньою працездатною особою, яка продовжує навчання, має право на одержання аліментів до закінчення навчання, та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги відтак суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. 
Також беручи до уваги, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу, та частково визнав позовні вимоги та суму 10000,00грн., суд враховує що розмір призначених аліментів має бути не більшим як достатній для розумного задоволення потреб дитини і не повинен обмежувати матеріальних інтересів відповідача, вважає, що аліменти в твердій сумі буде забезпечувати належне утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.
У відповідності до п.1. ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а позов задоволений частково, беручи до уваги, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, що підтверджено посвідченням НОМЕР_2 то його слід звільнити від сплати судового збору згідно п.12 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» а такі витрати компенсуються за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд, 

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 10000 (десять тисяч)грн. 00коп.щомісячно, починаючи з 26.09.2025 року і до закінчення навчання у Державному навчальному закладі «Тернопільський центр професійно-технічної освіти», тобто до 30.06.2027р.,
Звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».
Дане рішення в частині сплати аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах сплати аліментів за один місяць.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 . 

Головуючий: Л. Ю. Фарина