П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
05 січня 2026 року 	 	справа 160/33434/24	

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
головуючий суддя Суховаров А.В. 
судді Головко О.В., Ясенова Т.І., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 (суддя Луніна О.С.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.12.2024 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві №047050029306 від 28.10.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2; зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за списком №2 періоди роботи з 06.05.2000 по 02.12.2001, з 01.08.2002 по 31.01.2003, з 01.04.2003 по 31.12.2003 у ПрАТ «АКХЗ»; зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, за заявою від 21.10.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, так як остання має необхідну кількість пільгового стажу роботи за списком №2 та досягла необхідного пенсійного віку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 задоволений позов частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в м. Києві №047050029306 від 28.10.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за списком №2; зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві призначити пенсію ОСОБА_1 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, за заявою від 21.10.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивачки просить рішення суду скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в цій частині. Посилається на те, що суд першої інстанції не зарахував до пільгового стажу періоди роботи до списку №2 протиправно вказавши, що з матеріалів справи судом не встановлено, що відповідачем не зараховано спірні періоди роботи до пільгового стажу, тим самим не взявши до уваги усі документи, які є у матеріалах справи. Факт роботи позивача на пільгових посадах у періоди з 06.05.2000 по 02.12.2001, з 01.08.2002 по 31.01.2003, з 01.04.2003 по 31.12.2003 підтверджується трудовою книжкою, Індивідуальними відомостями про застраховану особу позивача (Форма ОК-5).
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в м.Києві просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” як спеціальний закон, є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.10.2024 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.
Рішенням ГУ ПФУ в м.Києві №047050029306 від 28.10.2024, прийнятому за принципом екстериторіальності, відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку недосягненням пенсійного віку. Також зазначено, що відповідно до документів (трудова книжка, диплом, пільгова довідка) загальний страховий стаж складає 35 років 4 місяці 4 дні, пільговий стаж за списком №2 складає 12 років 7 місяців 19 днів. 
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 10 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18 листопада 2005 року для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року.
Відповідно до пункту 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.10.1991 (що стосується спірних періодів роботи), позивачка 01.08.1991 прийнята до Авдіївський коксохімічний завод ім. 50-річчя СРСР апаратником хімводоочищення ТЕЦ; 17.03.1992 переведена машиністом парових турбін ТЕЦ; 01.12.2008 переведена в центральну заводську лабораторію лаборантом хімічного аналізу 4 розряду (по контролю водно- хімічного режиму ТЕЦ). Отже, позивачка не мала жодних переведень на інші посади та професії та не звільнялася, тобто безперервно працювала на одній посаді в одному підприємстві.
Відповідно до довідки ПРАТ «АКХЗ» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №05-1120/656 від 22.11.2022 підтверджується пільговий стаж роботи у ПРАТ «АКХЗ» за списком №2 у періоди з 17.03.1992 по 30.11.2008. В довідці зазначено, що за час роботи навчальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати не надавалися, у відряджені не перебувала та до інших робіт не залучалася. Довідка видана на підставі відомостей з нарахування заробітної плати, особової картки ф.Т-2, штатного розкладу, наказів про результати атестацій робочих місць №157 від 06.05.1995 (вперше), №299 від 03.12.2001, №735 від 01.12.2006 та відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005.
Відмовляючи у зарахуванні пільгового стажу, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи не встановлено, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не зараховано спірні періоди роботи до страхового та/або пільгового стажу. 
Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки при подачі позовної заяви позивачкою надана Форма РС-право (дата звернення 21.10.2024), з якої вбачається, що у графі «особливості трудової діяльності» позивачці не зараховані оскаржувані періоди саме до пільгового стажу за списком №2. 
Таким чином, колегія суддів вважає що періоди роботи позивачки з 06.05.2000 по 02.12.2001, з 01.08.2002 по 31.01.2003, з 01.04.2003 по 31.12.2003 у ПрАТ «АКХЗ» підлягають зарахуванню до пільгового стажу за списком №2.
Щодо доводів ГУ ПФУ в м.Києві про недосягнення позивачкою пенсійного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, колегія суддів зазначає на таке.
Верховною Радою України ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту: «працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
Відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше встановлений пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Разом з тим, відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».
Крім того, згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення суду конституційної юрисдикції застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Отже, рішенням №1-р/2020 від 23.01.2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення (пункт 2 резолютивної частини). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин Закон України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України). 
На момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 з одного боку, та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий у 50 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, справа №560/12743/21 щодо якої є типовою, дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, всупереч доводів, слід застосувати саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, позивачка досягла пенсійного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а висновки відповідача є безпідставними.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Позивачкою при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3028грн.
Отже, сплачений судовий збір в сумі 3028грн підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань, відповідно до статті 139 КАС України. 
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ГУ ПФУ в Дніпропетровській області задоволенню не підлягає, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та прийняти в цій частині нове рішення.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до пільгового стажу за списком №2 періоди роботи з 06.05.2000 по 02.12.2001, з 01.08.2002 по 31.01.2003, з 01.04.2003 по 31.12.2003 у ПрАТ «АКХЗ».
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 залишити без змін.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3028грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. 

Постанова набирає законної сили з 05.01.2026 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя А.В. Суховаров 

судді О.В. Головко 

судді Т.І. Ясенова