Справа №490/437/26
Провадження №1-кп/490/825/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового засідання за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань31.12.2025 року за №12025153020000319 за обвинуваченням,

ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді кулеметника 1 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 9 аеромобільної роти НОМЕР_1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні "солдат",

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, 

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування встановлені фактичні обставини кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Так, 25.08.2025 року ОСОБА_2 , призваного за мобілізацією згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N? 69/2022 «Про загальну мобілізацію», ІНФОРМАЦІЯ_2 відправлено до військової частини НОМЕР_3 .
В подальшому, солдата ОСОБА_2 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 21 вересня 2025 N? 52-РС, призначено на посаду кулеметника 1 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 9 аеромобільної роти 3 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 .
Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відтак, ОСОБА_2 з моменту відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов?язку - проходження військової служби.
Виконуючи покладені на нього обов?язки по військовій службі Збройних Сил України, згідно вимог ст. ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст. ст. 11, 16, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов?язаний суворо дотримуватися Конституції України та законів України, правил військової ввічливості, поважати честь і гідність кожної людини, бути зразком високої культури, скромності й витримки, ґрунтувати відносини з іншими військовослужбовцями на взаємній повазі, бути хоробрим і дисциплінованим, берегти військову честь, захищати свою і поважати чужу гідність, не допускати негідних дій самому і утримувати від здійснення цих дій інших військовослужбовців, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Згідно із вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов?язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Відповідно до вимог ст.ст.ст.ст. 11,16,127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_2 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов?язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (IIІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.
Положеннями ст. ст. 3, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід?ємне право на життя.
Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов?язок держави - захищати життя людини.
Відповідно до ст. 68 Конституції України солдат ОСОБА_2 зобов?язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) проти життя та здоров`я особи за наступних обставин.
Так, 30.12.2025 приблизно о 16 годині 10 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, потерпіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та знайомим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебували у кімнаті відпочинку на території філії «Південний племконецентр» ДП «Конярство України», що розташована за адресою: м. Миколаїв, Одеське шосе, 92. У цей час до вищевказаної кімнати зайшов ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом із матір?ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , де між ними виник конфлікт з приводу неналежної поведінки ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_6 .
У ході конфлікту, який продовжився на подвір`ї філії «Південний племконецентр» ДП «Конярство України», ОСОБА_6 підійшла до ОСОБА_3 та правою рукою схопила її за волосся та потягнула до низу, внаслідок чого ОСОБА_3 та ОСОБА_6 впали на підлогу. У цей момент, у ОСОБА_2 , який знаходився поруч, виник раптовий протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .
Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_3 , яка знаходилася у положенні лежачи на правому боці, нахиливши корпус тіла над нею, тримаючи у правій руці ніж, наніс їй один удар лезом ножа у ділянку лівого плечового суглобу та один удар лезом ножа у надлопаткову ділянку зліва.
Після чого, ОСОБА_2 відійшов від потерпілої ОСОБА_3 та разом із ОСОБА_6 покинули місце події.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_2 спричинив потерпілій ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді ран в проекції лівого плечового суглобу, лівої надлопаткової ділянки, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров?я.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 , у порядку ст. 302 КПК України, надійшов до суду з клопотанням прокурора про розгляд у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
До обвинувального акта додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_2 , складену за участю захисника ОСОБА_7 , щодо визнання винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
У матеріалах кримінального провадження також міститься письмова заява потерпілої ОСОБА_3 , відповідно до якої, вона згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Також до обвинувального акту додано матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.
Статтею 302 КПК України передбачено, що встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Крім того, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний впевнитися у добровільності згоди підозрюваного, потерпілого та представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
До обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані:
1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;
2) письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;
3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.
Оскільки вимоги ст. 302 КПК України дотримані, суд розглядає обвинувальний акт у спрощеному провадженні.
Відповідно до ст. 381 КПК України після отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку суд у п`ятиденний строк, а у разі затримання особи - у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу, невідкладно призначає судовий розгляд. Суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього матеріали досудового розслідування, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, та і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України віднесений до категорії кримінальних проступків, а також дані про особу обвинуваченого.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на обліку в лікаря-психіатра чи нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, на профілактичному обліку не перебуває, до адміністративної відповідальності за останній рік не притягувався, раніше не судимий.
Обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення..
Обставини, які обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України - не встановлено.
В своїй заяві про визнання винуватості ОСОБА_2 просив призначити йому покарання у вигляді штрафу.
Санкція ч. 2 ст. 125 КК УКраїни передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.
Згідно ч. 3 ст. 56 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.
Суд приходить до переконання, що призначення громадських робіт мобілізованим особам, які проходять військову службу, є неможливим, оскільки ці військові особи увільненні від основної роботи, а норми трудового законодавства щодо звичайних робочих відносин на них не поширюються. За мобілізованими зберігається лише місце роботи та посада, а їхня діяльність регулюється статутами Збройних Сил України. Отже такий військовослужбовиць не може виконувати громадські роботи у вільний від роботи чи навчання, так як він на даний час тимчасово не працює і не навчається.
Згідно ч. 2 ст. 57 КК України виправні роботи не застосовуються в тому числі і до військовослужбовців.
Застосування пробаційного нагляду до військовослужбовця який призваний за мобілізацією і будь-який момент може бути направлений в зону бойових дій для безпосереднього виконання свого військового обов`язку є недоречним за можливості призначення альтернативної санкції передбаченої частинної статті КК України.
Призначення покарання у виді обмеження волі в даному випадку суд вважає за неможливе, оскільки дослідивши всі наданні матеріали досудового розслідування, суд вважає, що вказана санкція буде занадто сувора.
З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що покарання у виді штрафу є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлений.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 302, 368-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, призначивши покарання у виді штрафу у розмірі 100 /сто/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700,00 грн. /одна тисяча сімсот гривень/.
Речові докази:
1) чорну куртку зі слідами РБК, яка поміщена та упакована до спеціального пакету PSP 4296961, передана до камери зберігання речових доказів ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області - передати власнику ОСОБА_3 ;
2) туристичний ніж з руків?ям червоного кольору із столовими приборами, який поміщений та упакований до спеціального пакету №WAR1063707, переданий до камери зберігання речових доказів ВП № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області - конфіскувати;
3) паперові конверти №1,2,3,4 до яких поміщено змиви РБК, а також паперовий конверт №5 до якого поміщено порожні банки "REVO", що передано до камери зберігання речових доказів ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області - знищити.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Суддя                         ОСОБА_1