ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 683/79/25
Провадження № 22-ц/820/2492/25
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Кошельник В.М.
з участю представників сторін
розглянув у відкритому судового засіданні цивільну справу № 683/79/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його преставником - адвокатом Свистуленко Мирославою Петрівною, на заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 серпня 2025 року у складі судді Бондарчук Л.А. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :
У січні 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 500727388 у розмірі 258 265, 09 грн та судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 26.10.2022 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк» (змінено найменування на АТ «Сенс Банк») укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 500727388. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 
Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Проте, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 12.03.2024 року заборгованість за кредитним договором становила 258 265,09 грн, з яких 194 145,41 грн - заборгованість по тілу кредиту, 64 119,68 грн - заборгованість по відсотках, яку позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача. 
Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 серпня 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 500727388 від 26.10.2022 року у розмірі 258 265, 09 грн, що утворилася станом на 12 березня 2024 року та 3099,18 судового збору.
ОСОБА_1 та його представник Свистуленко М.П. не погодилися з рішенням суду першої інстанції,подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на його незаконність та необгрунтованість, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, просять його скасуати і ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник апелянта вважає, що наданий позивачем пакет документів на підтвердження заявлених позовних вимог не містить власноруч виконаного підпису відповідача, оскільки оспорюваний кредитний договір укладався у формі електронного документа, а наявний в матеріалах справи не містить інформації про використанням відповідачем електронного ідентифікатора, що також не підтверджується довідкою про ідентифікацію відповідача, яка долучена до позовної заяви. Саме цю довідку і було судом враховано як доказ підписання відповідачем Угоди про надання споживчого кредиту, проте, із тексту наданої довідки не вбачається, що вона підтверджує використання ОСОБА_1 електронного підпису одноразовим ідентифікатором саме для укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 50727388 від 26.10.2022 року, вона лише містить інформацію про клієнта і банк, однак вона не містить інформації коли було зроблено цю ідентифікацію та з якою метою. У довідці не вказано який договір акцептовано, його дата та номер. Більш того, із наданого позивачем пакету документів, вбачається, що акцептувати договір мав саме банк, а не клієнт, оскільки останнім надсилалася банку оферта. Таким чином, долучена до позовної заяви довідка про ідентифікацію аж ніяк не підтверджує укладення Відповідачем Угоди про надання споживчого кредиту № 500727388 від 26.10.2022 року із використанням електронного підпису. Крім того, сама довідка не містить інформації про дату її видачі та підпису особи, що її видала. Позивачем також не надано суду докази того, що дійсно акцепт банку надсилався відповідачеві на вказану в оферті електронну адресу. Відтак вважають, що на підтвердження виникнення у відповідача кредитних зобов`язань у розмірі 258 265,09 грн. перед АТ «Сенс Банк» позивачем не було надано суду підписаний ОСОБА_1 кредитний договір від 26.10.2025 р., як того передбачає чинне законодавство України. Вказаний договір не було долучено позивачем до матеріалів судової справи і він не був предметом судового дослідження, тоді як ним, з огляду на наведене, визначаються також істотні умови кредитування.
Апелянт та його представник посилаюится, що суд взагалі не досліджував факт надання (видачі) Банком кредитних коштів відповідачеві. Долучені до матеріалів судової справи як електронні докази меморіальний ордер № 1401433772 вiд 26 жовтня 2022 р., виписка про рух коштів по рахунку, сформована станом на 12.03.2024 р., на думку Відповідача, не є доказами у розумінні ст.ст. 76, 77, 79, 100 ЦПК України.
Крім того, вказує представник апелянта, вказує, що у заочному рішенні вказано місце реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 », однак згідно із паспортними даними ОСОБА_1 місцем реєстрації відповідача є АДРЕСА_2 , копія відповідної сторінки паспорта надана суду першої інстанції. Водночас, в тексті самої позовної заяви позивачем в обґрунтування обраної територіальної підсудності також вказана адреса відповідача: АДРЕСА_1 , натомість суд надсилав АДРЕСА_1 . Тому, ОСОБА_1 як відповідач не був повідомлений про відкриття провадження у вказаній цивільній справі, про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, за місцем його реєстрації і відповідно у нього не було можливості надати відзив на вказану позовну заяву.
Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 26.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Голови правління АТ «Альфа-Банк» з клопотанням, в якому вказав, що у зв`язку із фінансовими проблемами, що призвели до виникнення заборгованості за Акцепт/Офертою № 501424592 від 31.01.2022 року, він просить розглянути можливість отримання нового кредиту для погашення заборгованості за вказаним у заяві кредитом.
26.10.2022 року ОСОБА_1 подав до АТ «Альфа-Банк» оферту на укладення угоди про надання кредиту № 500727388 до АТ «Альфа-Банк» з пропозицією укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк».
26.10.2022 року АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію позичальника ОСОБА_1 на укладення угоди про надання кредиту № 500727388 від 26.10.2022 року у вигляді акцепту.
Таким чином, між сторонами укладено угоди про надання споживчого кредиту від 26.10.2022 року № 500727388, яка складається з оферти позичальника та прийнятого банком акцепту.
В розділі «Умови споживчого кредиту» визначено тип кредиту - «кредит готівкою», сума кредиту - 194 498, 75 грн, процентна ставка - 24 % річних, строк кредиту - 30 місяців.
Під час користування кредитом банк надає позичальнику ОСОБА_1 послуги з розрахунково-касового обслуговування в порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме: а) за надання кредиту - 0,00 % від суми кредиту, зазначеної в акцепті на укладення угоди, без ПДВ; б) за обслуговування кредиту - 0,00 % від суми кредиту, зазначеної в цьому акцепті, без ПДВ.
Згідно із п. 2, 3 Оферти і Акцепту розділу «Умови споживчого кредиту» дата повернення кредиту - 26.04.2025 року. Для повернення заборгованості за угодою використовується рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк».  
Кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором № 501424592 від 31.01.2022 року, в розмірі 194 978,75 грн., спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк» .
Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту № 500727388 від 26.10.2022 року є графік платежів.
Кредит був наданий в спосіб перерахування кредитних коштів з рахунку позичальника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк», на № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк», для повернення заборгованості за кредитним договором № 501424592 від 31.01.2022 року, в розмірі 194 978,75 грн.
Відповідно до копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».
В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно статті 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першоїстатті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.
Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.
За статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Закон України «Про електронну комерцію», визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону азначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 цього Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 цього Закону, моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся з офертою на укладення угоди про надання кредиту № 500727388 до АТ «Альфа-Банк», у якій зазначив, що він, як позичальник, пропонує АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (далі - Договір), що укладений між нею та банком. При цьому, в оферті вказано детільні умови для укладення угоди, зокрема сума кредиту, процентна ставка, строк кредитування.
В кінцевих положеннях оферти оферент просив акцептанта направити пропозиції щодо укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500727388 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1. Вчинивши електронний підпис оферти позичальник тим самим підтвердиd отримання усієї інформації про умови кредитування.
Згідно з акцептом пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500727388, АТ «Альфа-Банк» повністю прийняло умови, запропоновані позичальником. Угода направлена позичальнику у спосіб, обраний в оферті. 
Невід`ємним додатком до договору є графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту (додаток №1 до угоди № 500727388, згідно з яким строк погашення процентів та кредиту позичальником здійснюється щомісячно до 26 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 8705,79 грн. 
Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.
Згідно довідки про ідентифікацію клієнта, ОСОБА_1 акцепт договору на укладення угоди про надання кредиту підписано одноразовим ідентифікатором 8605, 26.10.2022 року, який відправлено на номер телефону НОМЕР_3 .
Крім того, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.
Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про доведеність банком за допомогою належних доказів обставин, які підтверджують укладення з відповідачем договору-приєднання з погодженням усіх суттєвих умов, які надані позивачем до матеріалів справи, що спростовує доводи апелянта про неукладеність між сторонами кредитного договору.
Як вбачається зі змісту виписки по рахунку, Банк виконав зобов`язання за договором та зарахував на банківський рахунок ОСОБА_1 кошти у розмірі 194 978,75 грн.
На підтвердження надання ОСОБА_1 кредиту, до позовної заяви додано копію меморіального ордеру № 1401433772 від 26.10.2022 року та виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 за період 26.10.2022 до 12.03.2024 року.
Зі змісту меморіального ордеру № 1401433772 від 26.10.2022 року, вбачається, що АТ «Сенс-Банк» з рахунку перерахував грошові кошти у розмірі 194 978,75 грн на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Сенс Банк», отримувач ОСОБА_1 , призначення платежу: надання кредиту за кредитним договором № 500727388 від 26.10.2022 року.
Зі змісту виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 з 26.10.2022 по 12.03.2024 року, вбачається, що АТ «Сенс-Банк» перерахував грошові кошти у розмірі 194 978,75 грн на рахунок отримувача Кравчука М.Ю № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк, призначення платежу: перерахуваня коштів за за кредитним договором № 500727388 від 26.10.2022 року.
06.01.2025 року АТ «Сенс Банк» направило на поштову адресу ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 500727388 від 26.10.2022 року, наданого АТ «Сенс Банк», заборгованість по кредиту складає 258 265,09 грн, з яких 194 145,41 грн - заборгованість по тілу кредиту, 64 119,68 грн - заборгованість по відсотках.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку що 26.10.2022 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк», найменування якого змінено на АТ «Сенс Банк», був укладений кредитний договір.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретних банківських рахунках, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.
Отже, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом та виписка по рахунку віповідача, є належним доказом користування відповідачем кредитними коштами.
Контррозрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, відповідач не надавала.
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач належним чином взяті на себе кредитні зобов`язання за угодою про надання споживчого кредиту не виконував, на вимоги банку не реагував, внаслідок чого станом на 12.03.2024 року утворилася кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню на користь Банку. 
Визначений позивачем розмір заборгованості за кредитом відповідає вимогам закону та положенням договору, позичальником не спростовано. 
Надані позивачем виписки по рахункам позичальника у даній справі повністю відповідають вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять абсолютно всі необхідні реквізити та відповідно є належними та допустимими доказами по справі. 
Також виписки по рахункам та розрахунок заборгованості свідчить про тривале виконання зобов`язань за кредитним договором позичальником і активне користування кредитом, що вчергове підтверджує отримання позичальником кредиту та наявну заборгованість, на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів до позову було додано відповідний меморіальний ордер зі значенням відповідної суми кредиту, яка була перерахована відповідачу.
Крім того, відповідно до довідки АТ «Сенс Банк» № 40360-33.4 від 01.09.2025 року позичальник ОСОБА_1 дійсно укладав кредитний договір № 500727388 від 26.10.2022 року, за період з 26.10.2022 року по 01.09.2025 року на рахунок № НОМЕР_1 , 26.10.2022 року надійшли кошти від ОСОБА_1 в сумі 833,34 грн. як погашення кредиту.
Відтак, твердження ОСОБА_1 про те, що він не укладав та не підписував сам кредитний договір, у вигляді окремої Угоди про надання споживчого кредиту є необґрунтованими, оскільки між сторонами виникли кредитні правовідносини, на підставі договору приєднання (оферта та акцепт), при цьому не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. 
Також слід зауважити, що ОСОБА_1 в суді не заперечував самого факту отримання та користування кредитними коштами, а тому відсутні підстави вважати, що між сторонами не склалися договірні правовідносини (постанова Верховного Суду від 19.03.2025 у справі № 638/20143/23).
При цьому апелянт жодним чином не спростуав вищевказані докази, надані банком (виписки по рахунку, меморіальний оредр тощо)
Що стосується доводів апелянта, що він як відповідач у справі не був повідомлений належним чином про розгляд справи в суді першої інстанції, то такі твердження спростовуються матеріалами справи, оскільки в ході розгляду справи судові документи направлялися судом за двома адресами, місце реєстрації проживання відповідача: АДРЕСА_1 та за адресою, яка вказана у позовній заяві: АДРЕСА_2 , однак поштові конверти поверталися з відмітками «адресат відсутній», відтак відповідач повідомлявся належним чином про розгляд справи в суді першої інстанції, згідно вимог ст. ст 128, 130 ЦПК України. 
Інші доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із пред`явленим позовом та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його преставником - адвокатом Свистуленко Мирославою Петрівною, залишити без задоволення. 
Заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 серпня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2025 року.

Судді    А.М. Костенко
Р.С. Гринчук
Т.В. Спірідонова