Номер провадження: 33/813/2367/25
Номер справи місцевого суду: 947/38221/25 
Головуючий у першій інстанції Щербіна А. В. 
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.12.2025 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Булацевської Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Рашкевич Світлани Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2025 року по адміністративному правопорушенню передбаченому ч. 1 ст. 173-2 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий виклад обставин справи
Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень та стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.
Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 02.10.2025 близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері, ОСОБА_2 , 10.04.2025 року, а саме: кричала, виражалася на її адресу грубою нецензурною лайкою та пошкодила двері, чим могла завдати шкоди психологічному здоров`ю, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП..
Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаною постановою, захисник Рашкевич Світлана Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2025 року та закрити провадження у справі.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Суд першої інстанції неправильно застосував склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та Закон України «Про запобігання та протидію домашнього насильству».
Вказує, що самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Так за матеріалами справи про адміністративне правопорушення, вбачається фактична обставина того, що у потерпілої ОСОБА_2 не виникли побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб та не спричинено діями ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_2 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, й не завдано шкоди психічному здоров`ю особи. Вказане підтверджується наступними належними та допустимими доказами по справі.
Вважає, що у протоколі серії про адміністративне правопорушення ВАД № 756325 складеного 02.10.2025 не розкрито психологічного характеру домашнього насильства, оскільки описано діяння ОСОБА_1 , яке не визначене, як таке що має форму такого виду домашнього насильства.
Зазначене у протоколі про адміністративне правопорушення формулювання «…кричала, виражалась на її адресу грубою нецензурною лайкою та пошкодила двері» не містить відомостей про те, що конфлікт між вказаними особами був зумовлений певним дискримінаційним ставленням до потерпілої ОСОБА_2 та мав на меті підтримання панівного становища стосовно потерпілої або був одним з епізодів у атмосфері домашнього насильства, що склалася між потерпілою та її дочкою ОСОБА_1 ..
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б вказували на наявність свідомих, умисних дій ОСОБА_1 , вчинених з перевагою сили, які б свідчили про її намір заподіяти насильство щодо ОСОБА_2 , обмежити чи порушити її особисті права та свободи.
Також у даному випадку в протоколі про адміністративне правопорушення фактично не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, зокрема, у ньому не конкретизовано, в чому саме полягало припущене працівниками поліції психологічне насильство, нібито вчинене ОСОБА_1 стосовно її матері ОСОБА_2 , так як така шкода психічному здоров`ю потерпілої не була завдана взагалі, хоча це прямо випливає з диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Висновок суду першої інстанції про нібито наявність у потерпілої ОСОБА_2 «емоційної невпевненості», «нездатності себе захистити», та прив`язка до нібито вчинення психологічного насильства потерпілій її дочкою ОСОБА_1 , є явним домисленням суду першої інстанції.
Письмовий рапорт працівника поліції про застосування до ОСОБА_1 заходів передбачених ст. 44 ЗУ «Про Національну поліцію» не свідчить про вчинення нею домашнього насилля, оскільки причини застосування такого заходу працівником поліції в рапорті не зазначено.
Таким чином, наявні у матеріалах адміністративної справи докази не можуть бути визнані судом достатніми доказами на підтвердження вини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки свідчать лише про формальність зазначених у них обставин.
Отже висновок суду першої інстанції ґрунтується лише на припущеннях та ставить під сумнів те, що в діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Так, згідно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №756325 від 02 жовтня 2025 року, вбачається, що 02.10.2025 року близько 20 години 00 хвилин, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері, ОСОБА_2 , 10.04.2025 року, а саме: кричала, виражалася на її адресу грубою нецензурною лайкою та пошкодила двері, чим могла завдати шкоди психологічному здоров`ю, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП. (а.с.1).
Судом першої інстанції зазначено, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП підтверджується матеріалами справи.
В матеріалах справи містяться: 1) рапорт на лінію 102 від 02.10.2025, заявниця ОСОБА_3 повідомила, що у сусідів донька б`є матір, вибила двері, заявниця забрала жінку до себе додому; 2) заява начальнику ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Ізотової В.І. від 02.10.2025, у якій вона просила вжити заходів до доньки, ОСОБА_1 , яка вживає спритні напої та вчиняє до неї насильство, при цьому пошкодила майно у квартирі; 3) пояснення ОСОБА_2 від 02.10.2025, з яких вбачається, що 02.10.2025 року біля 20 години 00 хвилин, донька вживала спиртні напої та вчинила насильство не реагуючи на її зауваження, тому вона подзвонила сусідці, яка викликала поліцію; 4) пояснення ОСОБА_3 від 02.10.2025, з яких вбачається, що 02.10.2025 до неї прибігла її сусідка – ОСОБА_2 , та повідомила, що її рідна донька, яка мешкає разом із нею, вживала спиртні напої та почала вчиняти насильство відносно неї, тому попросила викликати поліцію для допомоги; 5) рапорт від 02.10.2025 співробітника поліції, з якого вбачається, що прибувши на виклик за адресою: АДРЕСА_2 , їх зустріла ОСОБА_2 , яка повідомила, що з неї постійно знущається рідна донька, ОСОБА_1 , при розмові з поліцейськими остання перебувала у стані алкогольного сп`яніння, поводила себе агресивно та на зауваження не реагувала; 6) пояснення ОСОБА_1 від 02.10.2025, з яких вбачається, що 02.10.2025 року близько 17 години 00 хвилин вживала спиртні напої разом із подругою, коли повернулася додому, то мати почала робити їй зауваження через її стан та зовнішній вигляд, що її обурило та вони почали сваритися, виражаючись на адресу одна одної нецензурною лайкою; 7) форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства; 8) копії паспортів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; 9) фото пошкодженої двері.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає матеріалам справи та завданням КУпАП, якими є запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Крім того, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до п.14) ч.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, серед іншого має широкий суб`єктний склад. 
Відповідно до ст. 3. Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Частина 1 статті 173-2 встановлює відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України за кваліфікуючими ознаками: вчинення домашнього насильства психологічного характеру повністю доведена та підтверджується наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №756325 від 02 жовтня 2025 року, вбачається, що 02.10.2025 року близько 20 години 00 хвилин, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері, ОСОБА_2 , 10.04.2025 року, а саме: кричала, виражалася на її адресу грубою нецензурною лайкою та пошкодила двері;
- пояснення ОСОБА_2 від 02.10.2025, з яких вбачається, що 02.10.2025 року біля 20 години 00 хвилин, донька вживала спиртні напої та вчинила насильство не реагуючи на її зауваження, тому вона подзвонила сусідці, яка викликала поліцію;
- пояснення ОСОБА_3 від 02.10.2025, з яких вбачається, що 02.10.2025 до неї прибігла її сусідка – ОСОБА_2 , та повідомила, що її рідна донька, яка мешкає разом із нею, вживала спиртні напої та почала вчиняти насильство відносно неї, тому попросила викликати поліцію для допомоги;
- рапорт на лінію 102 від 02.10.2025, заявниця ОСОБА_3 повідомила, що у сусідів донька б`є матір, вибила двері, заявниця забрала жінку до себе додому;
-заява начальнику ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Ізотової В.І. від 02.10.2025, у якій вона просила вжити заходів до доньки, ОСОБА_1 , яка вживає спритні напої та вчиняє до неї насильство, при цьому пошкодила майно у квартирі
- рапорт від 02.10.2025 співробітника поліції, з якого вбачається, що прибувши на виклик за адресою: АДРЕСА_2 , їх зустріла ОСОБА_2 , яка повідомила, що з неї постійно знущається рідна донька, ОСОБА_1 , при розмові з поліцейськими остання перебувала у стані алкогольного сп`яніння, поводила себе агресивно та на зауваження не реагувала; 
- пояснення ОСОБА_1 від 02.10.2025, з яких вбачається, що 02.10.2025 року близько 17 години 00 хвилин вживала спиртні напої разом із подругою, коли повернулася додому, то мати почала робити їй зауваження через її стан та зовнішній вигляд, що її обурило та вони почали сваритися, виражаючись на адресу одна одної нецензурною лайкою; 
- форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства; 
- фото пошкодженої двері.
Проаналізувавши матеріали справи, зокрема пояснення учасників справи, апеляційний суд приходить до висновку, що надані пояснення узгоджуються між собою та свідчать про те, що поведінка ОСОБА_1 має ознаки психологічного насильства, та очевидно могла спричинити емоційну невпевненість та зашкодили психологічному здоров`ю потерпілої.
Доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №756325 від 02.10.2025, пояснень потерпілої, пояснень свідка, рапортів працівників поліції та фотоматеріалів, ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем спільного проживання вчинила щодо своєї матері дії психологічного характеру, а саме: кричала, висловлювалася грубою нецензурною лайкою, пошкодила двері житла.
Вказані дії є умисними, протиправними та такими, що відповідають ознакам психологічного насильства у розумінні п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Посилання апелянта на те, що у потерпілої не виникло побоювань за власну безпеку, емоційної невпевненості чи нездатності захистити себе, є оціночними та не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.
Як вбачається з матеріалів провадження, потерпіла була змушена звернутися за допомогою до сусідки, яка викликала поліцію, а також залишити власне помешкання. Такі дії свідчать про наявність у потерпілої емоційної невпевненості та неспроможності самостійно захистити себе, що прямо відповідає критеріям психологічного насильства, визначеним законом.
При цьому закон не вимагає обов`язкового підтвердження шкоди психічному здоров`ю виключно медичними документами, а допускає її встановлення на підставі сукупності доказів.
Твердження апеляційної скарги про те, що між сторонами мав місце лише побутовий конфлікт, не заслуговують на увагу, оскільки характер дій ОСОБА_1 , їх інтенсивність, стан алкогольного сп`яніння, пошкодження майна та звернення потерпілої по сторонню допомогу виключають можливість кваліфікації події як звичайної сварки.
Домашнє насильство не обмежується системністю чи дискримінаційним мотивом, а може мати місце і при одноразовому умисному діянні, якщо воно завдало або могло завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що опис дій ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення є достатнім для встановлення об`єктивної сторони правопорушення. Сукупність доказів у справі усуває будь-які сумніви щодо характеру та спрямованості її дій.
Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що матеріали справи не містять достатньо доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 стосовно своєї матері ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру, однак апеляційний суд виходить із того що, протокол про адміністративне правопорушення у відповідності до вимог ст. 251 КУпАП також є доказом у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не дивлячись на те, що працівники поліції не були безпосередніми очевидцями домашнього насильства, однак, вони прибули за викликом потерпілої після його вчинення, бачили осіб конфлікту, опитали їх та на підставі зібраних доказів відобразили безпосередньо сприйняті обставини у протоколі про адміністративне правопорушення, який в сукупності із заявою та поясненнями потерпілої ОСОБА_2 та поясненням свідка всіх учасників справи є достатніми для того щоб стверджувати про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.
Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Доводи апеляційної скарги, які б спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено. 
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Отже, враховуючи викладене в своїй сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника Рашкевич Світлани Олександрівни залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін як законну та обґрунтовану.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника Рашкевич Світлани Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлений 15 грудня 2025 року.

Суддя 
Одеського апеляційного суду                                           В.В. Кострицький