ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 495/3889/14-ц
провадження № 61-4519св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»,
заінтересована особа -  ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача його правонаступником у виконавчому листі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 серпня 2024 року у складі судді Мишко В. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Кострицького В. В., Назарової В. А., Коновалової В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст вимог заяви

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») звернулося до суду із заявою, в якій просило замінити стягувача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчому листі, виданому на виконання рішення суду у справі № 495/3889/14-ц (боржник - ОСОБА_1 ).

Обґрунтовуючи вимоги заяви, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» посилалося на те, що постановою Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2022 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 25 грудня 2023 року, у справі № 495/3889/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2008 року № ОД16/03/2008/840-K/22 у розмірі 31 134,09 дол. США, що еквівалентно 362 608,03 грн. 

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийняла рішення від 05 лютого 2015 року № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра».

У подальшому на електронні торги (аукціон) було виставлено лот - пул активів, що складається із прав вимоги, інші майнові права за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання та фізичними особами, дебіторська заборгованість та майнові права, що випливають з договорів врахування векселів в кількості 1 295 шт. Вся інформація про лот № GL48N718070_І_4, протокол від 22 травня 2020 року № UA-EA-2020-05-12-000017-b та копії договорів, укладених за результатами електронних торгів, у тому числі копія договору № GL48N718070_І_4, розташовані на відповідному сайті. 

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду від 04 червня 2020 року № 1044 із введенням карантину було продовжено строк для укладання договорів купівлі-продажу на 132 робочих дня, тому договір про відступлення права вимог був укладений у встановлені строки на підставі проведеного електронного аукціону, який відбувся 22 травня 2020 року. 

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» здійснило повну оплату за придбаний лот, що підтверджує платіжне доручення від 06 липня 2020 року на суму 188 900 625,00 грн. Оплата за придбаний лот також підтверджується підписанням договору про відступлення прав вимоги від 21 липня 2020 року № GL48N718070_І_4. 

Згідно з договором відступлення прав вимоги від 21 липня 2020 року № GL48N718070_І_4 право вимоги за кредитним договором від 12 березня 2008 року № ОД16/03/2008/840-K/22, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

На підставі викладеного заявник просив заяву задовольнити.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області ухвалою від 30 серпня 2024 року заяву задовольнив. Замінив сторону стягувача з ПАТ «КБ «Надра» як вибулої сторони, на його правонаступника - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчому листі у справі № 495/3889/14-ц (боржник - ОСОБА_1 ).

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що право вимоги за кредитним договором від 12 березня 2008 року № ОД16/03/2008/840-К/22 було відступлене на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на підставі договору від 21 липня 2020 року NGL48N718070_І_4 про відступлення прав вимоги, що підтверджено відповідними доказами, доданими до заяви.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Одеський апеляційний суд постановою від 18 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Ухвалу Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 30 серпня 2024 року змінив, виклав абзац перший резолютивної частини ухвали в такій редакції «Заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача його правонаступником - задовольнити.». В іншій частині ухвалу суду залишив без змін. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції мотивував постанову тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви про заміну сторони стягувача у виконавчому листі. Водночас апеляційний суд зауважив, що в резолютивній частині ухвали місцевий суд зазначив: «заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну стягувача його правонаступником - задовільнити». Водночас апеляційний суд встановив, що вказане товариство не є учасником цієї справи. З огляду на це апеляційний суд зазначив, що вказані обставини є фактично опискою суду першої інстанції, та вважав за необхідне змінити резолютивну частину оскаржуваної ухвали.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У березні 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 серпня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони у виконавчому листі. 

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що права вимоги за кредитними договорами ПАТ «КБ «Надра» викуплялися на електронних торгах (аукціонах), тому майнові права за кредитними договорами могли бути передані правонаступнику тільки після повної оплати за викуплений лот. Платіжне доручення від 06 липня 2020 року, на яке посилається суд, не може бути підтвердженням сплати коштів за лот, оскільки воно підтверджує намір провести оплату, а не підтвердження фактичної оплати лота. Також скарга містить доводи про те, що суд не оглянув оригіналу платіжного доручення.

У травні 2025 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, оскільки ці судові рішення є законними й обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам. Також просило стягнути витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді касаційної інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

02 червня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи 

Суди попередніх інстанцій встановили, що постановою Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2022 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 25 грудня 2023 року, у справі № 495/3889/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2008 року № ОД16/03/2008/840-K/22 у розмірі 31 134,09 дол. США, що еквівалентно 362 608,03 грн. 

05 червня 2024 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області видав виконавчий лист у справі № 495/3889/14-ц на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2022 року.

Відповідно до договору відступлення права вимоги від 21 липня 2020 року право вимоги за кредитним договором від 12 березня 2008 року № ОД16/03/2008/840-K/22, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». 

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 05 лютого 2015 року № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра».

На електронні торги (аукціон) було виставлено лот - пул активів, що складається з прав вимоги, інші майнові права за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання та фізичними особами, дебіторська заборгованість та майнові права, що випливають з договорів врахування векселів в кількості 1 295 шт. Вся інформація про лот № GL48N718070_І_4, протокол від 22 травня 2020 року № UA-EA-2020-05-12-000017-b та копії договорів, укладених за результатами електронних торгів, у тому числі копія договору № GL48N718070_І_4 розташовані на відповідному сайті. 

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду від 04 липня 2020 року № 1044 із введенням карантину було продовжено строк для укладання договорів купівлі-продажу на 132 робочі дні, тому договір про відступлення права вимоги був укладений у встановлені строки на підставі проведеного електронного аукціону, який відбувся 22 травня 2020 року.

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» здійснило повну оплату за придбаний лот, що підтверджується платіжним дорученням від 06 липня 2020 року на суму 188 900 625,00 грн. У зв`язку з тим що придбаний лот включав в себе велику кількість активів, одним договором неможливо було оформити купівлю-продажу активу. 

Оплата за придбаний лот також підтверджується підписанням договору про відступлення прав вимоги від 21 липня 2020 року № GL48N718070_І_4.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Питання процесуального правонаступництва врегульовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. 

Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зазначено, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має керуватися принципом правомірності цього правочину, дослідивши і надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво (стаття 55 ЦПК України) є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідні відповідні первинні документи, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за його правилами.

Закон не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки ці інститути регулюються окремими статтями ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідними правами у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за винятками, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.

Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) та Верховний Суд, зокрема у постановах від 31 серпня 2022 року у справі № 2-190/12 (провадження № 61-1684св22).

Встановивши, що передання кредитором своїх прав вимоги заявнику підтверджено відповідними документами, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну сторони стягувача - ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчому листі, виданому на виконання рішення суду у справі № 495/3889/14-ц (боржник - ОСОБА_1 ).

Доводи  ОСОБА_1 про те, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не надало доказів на підтвердження здійснення повної оплату за придбаний лот 22 травня 2020 року, апеляційний суд не взяв до уваги та вказав, що вони спростовуються платіжним дорученням від 06 липня 2020 року № 1 на суму 188 900 625,00 грн. Крім того, оплата за придбаний лот також підтверджується і підписанням договору про відступлення прав вимоги від 21 липня 2020 року № GL48N718070_І_4, згідно з пунктами 4 та 14 якого визначено, що оплата здійснюється до підписання цього договору, який набирає чинності з дня підписання та скріплення печатками.

Суди попередніх інстанцій вмотивовано відмовили у задоволенні клопотань заявника про витребування доказів з огляду на те, що до заяви про заміну стягувача у виконавчому листі додані належним чином завірені документи щодо відступлення прав вимоги, які є належними і допустимими доказами в розумінні статей 76-80 ЦПК України.

З огляду на зазначене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги (в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої - шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзиві на касаційну скаргу та заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу представник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» просило стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

На підтвердження витрат заявник надав:
- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Чміль Ю. В.
- договір про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року № 02/01-24;
- додаток № 1 від 02 січня 2024 року до договору про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року № 02/01-24;
- акт про надання правничої допомоги № 2605-25 від 26 травня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року № 02/01-24;
- копію ордера на надання правничої допомоги від 02 жовтня 2024 року;
- докази направлення відзиву та заяви з додатками учасникам справи.

ОСОБА_1 не скористалася правом на заперечення розміру визначених витрат на правову допомогу, понесених ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» під час розгляду справи в касаційному суді, а тому немає підстав для їх зменшення.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» підлягають стягненню витрати в розмірі 6 000,00 грн, понесені на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 серпня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» судові витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в сумі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	А. Ю. Зайцев	
		
	Є. В. Коротенко	
		
	М. Ю. Тітов