Справа № 303/1239/23
Провадження № 2/303/2174/24

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2025 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник - адвокат Пішковцій Віктор Степанович) до ОСОБА_2 (представник - адвокат Новікова Інна Станіславівна), треті особи: Виконавчий комітет Мукачівської міської ради, Виконавчий комітет Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області про позбавлення батьківських прав,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, вказуючи, що вона є матір`ю трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач самоусунувся від виховання та утримання дітей, вони проживають без будь-якого батьківського догляду і виховання. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 14 липня 2017 року задоволено позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно. Згідно розрахунку Мукачівського міського відділу ДВС від 01.02.2023 заборгованість по аліментам складає 204 947 грн. Просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по відношенню до неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.03.2023 відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи Виконавчий комітет Мукачівської міської ради.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.04.2023 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Мукачівської міської ради, Виконавчий комітет Мукачівської міської ради про позбавлення батьківських прав - задоволено повністю. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.
ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27.04.2023 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Мукачівської міської ради, Виконавчий комітет Мукачівської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2024 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27.04.2023 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Мукачівської міської ради, Виконавчий комітет Мукачівської міської ради про позбавлення батьківських прав задоволено, вказане заочне рішення скасовано, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.03.2025 залучено до участі по справі в якості третьої особи Виконавчий комітет Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.06.2025 зобов`язано селищного голову Чинадіївської територіальної громади Мукачівського району Закарпатської області надати суду письмовий висновок Виконавчого комітету Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області щодо розв`язання спору по цій справі у відповідності до ч. 5 ст. 19 СК України. 
У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. ОСОБА_1 додатково пояснила, що вона не проживає однією сім`єю з відповідачем з середини літа 2019 року. У період спільного проживання відповідач батьківські обов`язків не виконував неналежним чином, а після розлучення взагалі припинив їх виконувати. З часу припинення спільного проживання літом 2019 року відповідач один раз у 2019 році відвідав дітей у школі та три рази брав їх на прогулянку. Вперше відповідач забрав двох молодших дітей для спільного проведення часу приблизно через місяць після припинення спільного проживання, старший син відмовився зустрічатися з батьком. Після зустрічі з батьком діти повідомили їй, що батько привіз їх за місцем його проживання і залишив самих у кімнаті. Зазначена зустріч батька з дітьми тривала приблизно 4-5 годин. Приблизно через тиждень після зазначеного побачення відповідач вдруге забрав дітей для спільного проведення часу, але діти їй повідомили, що батько знову залишив їх самих у кімнаті за місцем його проживання дивитися телевізор. Друга зустріч відповідача з дітьми тривала біля двох годин. У жовтні 2019 року відповідач знову виявив намір забрати дітей для спільного проведення з ними часу, тому вона поцікавилась де будуть перебувати діти під час побачення, але відповідач відповів, що це не її справа. На цей раз вона не дозволила відповідачу забрати дітей, оскільки вони були в стресовому стані і запропонувала звернутися до органу опіки та піклування для встановлення графіку та порядку побачень з дітьми, але відповідач сказав, що йому це не потрібно. У подальшому відповідач жодного разу не звертався до неї з приводу побачень з дітьми. Крім того, відповідач звертався до неї СМС повідомленням з проханням повідомити про місце навчання дітей, але вона залишила його без відповіді. Також відповідач один раз відвідав дітей у школі і кожному сину дав грошові кошти. Після цього з дітьми не зустрічався і не спілкувався. При зустрічі з дитиною в місті відповідач пройшов повз сина і не спілкувався з ним. На момент припинення спільного проживання мобільний телефон був у старшого сина ОСОБА_5 і відповідач телефонував йому, але син не відповідав на дзвінки і ОСОБА_2 перестав телефонувати. Відповідач не дарував дітям на свята подарунків. Був випадок коли кур`єр приніс посилку для дітей, але вона її не прийняла, оскільки не було інформації про адресанта. Відповідач не виконував рішення суду про стягнення аліментів, тому вона два рази зверталася із заявами про притягнення його до кримінальної відповідальності за несплату аліментів, після першого звернення він частково відшкодував заборгованість у розмірі 15 000,00 грн, після другого - 30 000,00 грн, але повністю заборгованість не відшкодував і вона існує по теперішній час. Старший син навчався в музикальній шкоді і йому потрібно було купити саксофон, відповідач обіцяв йому, що купить, але не купив. У подальшому саксофон для ОСОБА_5 купили її батьки. Вона не налаштовувала дітей проти відповідача і не зверталася про притягнення його до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Діти самі не бажають з ним спілкуватися. Діти зверталися до її батьків з проханням змінити прізвища на їхні. Після звернення з позовом до суду відповідач продовжує не спілкуватися з дітьми, а зустрічаючи їх в приміщенні суду не здоровається і не розмовляє з ними.
Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував і пояснив суду, що після припинення сімейних відносин з позивачкою він зустрічався з дітьми за місцем його проживання. Купляв дітям речі, солодощі, але докази на підтвердження зазначеного відсутні. Влаштував дітей у дитячий садок, за який сам і оплачував. Кожному сину на день народження купив мобільний телефон і в подальшому поповнював рахунки за користування зв`язком. Від знайомих йому стало відомо в якому навчальному закладі навчаться діти, після чого він відвідував дітей у школі, давав їм грошові кошти. Коли проїжджав через с. Чинадієво, то зустрічав дітей, розмовляв з ними. Брав дітей разом з собою на роботу. На уточнюючі запитання учасників справи та суду пояснив, що після припинення спільного проживання з дружиною та дітьми він двічі брав дітей за місцем його проживання, дарував подарунки, сплачував аліменти і приходив декілька разів до школи. Іншої участі у житті дітей не приймав, оскільки вони сторонилися його, не відповідали на телефонні дзвінки, а він не бажав приходити за місцем їх проживання. З дітьми не спілкувався, але має таке бажання. Його заборгованість по аліментам є незначною, основна заборгованість це штрафи. Останнім часом переписувався з дітьми за допомогою СМС повідомлень. У приміщенні суду діти не відреагували на його звернення, тому він поздоровався з усіма присутніми.
У судовому засіданні представник відповідача зазначила, що після розірвання шлюбу у відповідача були спроби спілкуватися з дітьми, але позивачка перешкоджала в цьому, тому відповідач був обмежений у вихованні дітей. Відповідач свідомо не ухилявся від сплати аліментів. Просила в задоволенні позову відмовити.
Представник Виконавчого комітету Мукачівської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник Виконавчий комітет Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області просила при постановленні рішення взяти до уваги висновок щодо вирішення спору і ухвалити рішення на розсуд суду.
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.
Із копій свідоцтв про народження серія НОМЕР_1 від 27.01.2020, серія НОМЕР_2 від 02.12.2009, серія НОМЕР_3 від 13.09.2010 встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відповідач по справі (а.с. 3-5, т.1).
Таким чином, судом встановлено, що мамою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 є ОСОБА_6 , але з позовом до суду звернулася ОСОБА_1 , яка надала суду копію паспорта від 01.09.2020 на підтвердження її особи, але не надала докази, які підтверджують зміну її прізвища з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 .
Водночас в судовому засіданні відповідач визнав факт того, що позивачка ОСОБА_1 приходиться мамою 
Суд вважає факт того, що позивачка є колишньою дружиною відповідача ОСОБА_2 і у них в шлюбі народилися ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не підлягає доказуванню відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки зазначені обставини визнані відповідачем.
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.02.2023 №5, складеного старшим державним виконавцем Мукачівського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Осташук Л.С. вбачається, що згідно виконавчого листа №2/303/1672/17 виданого 14.08.2017 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до 25.07.2020, починаючи з 25.07.2017, заборгованість станом на 31.01.2023 становить 204 947,50 грн (а.с. 6-7 т. 1).
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 30.11.2025 заборгованість станом на 30.11.2025 становить 250 160,35грн, штраф в розмірі 191 489,60 грн, виконавчий збір в розмірі 40 901,25грн (а.с. 94-96 т. 2).
Згідно довідки Чинадіївської гімназії Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 08.02.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (7 клас), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (8 клас), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (9 клас) дійсно навчаються в Чинадіївській гімназії. Їх батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не приймає участі у шкільному житті дітей (а.с. 11 т. 1).
Листом від 10.08.2023 № 15211 ГУНП в Закарпатській області повідомлено ОСОБА_1 про те, що в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 КК України,: матеріали направлено органу досудового розслідування (а.с. 85 т. 1). 
Згідно з довідкою ГУНП в Закарпатській області від 14.08.2023 заява про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення зареєстрована 11.08.2023 в ЄРДР за № 12023078040000540 (а.с. 86 т. 1). 
Відповідачем надано суду банківські квитанції про оплату аліментів від 10.07.2025 на суму 5000,00грн, від 10.07.2025 на суму 5000.00грн, від 10.07.2025 на суму 5000,00грн, від 14.07.2025 на суму 5000,00грн, від 14.07.2025 на суму 5000,00грн, від 14.07.2025 на суму 5000,00грн, від 14.07.2025 на суму 5000,00грн, від 14.07.2025 на суму 5000,00грн, від 14.07.2025 на суму 5000,00грн (а.с. 44-52 т. 2). 
За психологічно-педагогічною характеристикою на студента КЗ «Мукачівський професійний аграрний ліцей імені Михайла Данканича» ЗОР від 11.11.2025 ОСОБА_3 проживає з мамою, яка приділяє належну увагу вихованню сина. Батько не бере участь у вихованні сина ( а.с. 86 т. 2).
У психолого-педагогічній характеристиці на студента 1 курсу КЗ «Мукачівський професійний аграрний ліцей імені Михайла Данканича» ЗОР ОСОБА_3 від 11.11.2025 зазначено, що вихованням дитини займаються мати та вітчим, які постійно цікавляться навчанням у ліцеї, часто спілкуються з класним керівником та майстром виробничого навчання. Рідний батько не бере участь у вихованні дитини (а.с. 87, т. 2).
Згідно з психолого-педагогічною характеристикою на студента КЗ «Мукачівський професійний аграрний ліцей імені Михайла Данканича» ЗОР від 11.11.2025 ОСОБА_4 проживає з матір`ю. Батько не бере участі у вихованні сина. Підтримка з боку родини потребує посилення для підвищення навчальної мотивації та самодисципліни (а.с. 91-92 т. 2). 
Також позивачкою надано характеристики на дітей з місця навчання, які характеризують їх позитивно (а.с. 88-90 т. 2). 
За довідкою Центру сімейної медицини «Здорова родина» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з народження спостерігають сімейним лікарем ОСОБА_10 . При звернення до лікаря у питанні здоров`я дітей мати супроводжувала та брала участь у лікуванні та оздоровленні дітей. Батько завжди був відсутній (а.с. 93 т. 2). 
Надані позивачем копії квитанцій: від 23.10.2028 про оплату за харчування ОСОБА_11 , від 28.09.2018 про оплату за харчування ОСОБА_12 , від 23.10.2018 про оплату за харчування ОСОБА_12 , від 09.11.2018 про оплату за харчування ОСОБА_11 , від 07.11.2017 про оплату за харчування ОСОБА_11 , від 09.11.2018 про оплату за харчування ОСОБА_12 , від 11.12.2018 про оплату за харчування ОСОБА_12 , від 11.12.2018 про оплату за харчування ОСОБА_11 , від 07.11.2017 про оплату за харчування ОСОБА_13 , платником за якими є ОСОБА_2 (а.с.106-107, т.1), а також перерахування ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів за квитанціями від 30.12.2017, 18.01.2018, 24.01.2018, 19.02.2018, 19.03.2018, 25.10.2018 (а.с.108-109, т. 1) не мають правового значення для вирішення спору, оскільки оплати за ними здійснені в період спільного проживання подружжя і не стосуються спірного періоду, який розпочався з середини літа 2019 року. 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Частина 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч. 7 ст. СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23.
Згідно з ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від18грудня 2008 року у справі «Савіни проти України».
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від29липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07листопада 2023 року у справі № 601/928/22.
З огляду на приписи пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки свідомо та умисно не здійснюють батьківських прав та ухиляються від їх виконання.
Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22, провадження №61-13923св23).
Верховний Суд зауважує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).
Тлумачення ч. 6 ст. 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20, на яку посилається заявниця.
У висновку від 04 серпня 2025 № 02-21/769 року органу опіки та піклування Чинадіївської селищної ради зазначено, що здійснено обстеження умов проживання дітей, з`ясовано їх думку. Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають трьох спільних дітей. Після припинення сімейних відносин у 2017 році діти залишилися проживати з матір`ю. З цього часу ОСОБА_2 перестав цікавитися синами, не приймає участі у їх вихованні. Станом на 31.05.2025 заборгованість по аліментам складає 543 083,85 грн. За місцем проживання для виховання та розвитку дітей створено хороші умови: облаштовано кімнату місцем для навчання та сну; облаштовано місце для зберігання одягу, взуття. Діти забезпечені необхідимими речами побуту, одягом та взуттям по сезону, канцелярським приладдям, мають все потрібне для розвитку. Двоє старших хлопців навчаються в навчальних закладах м. Мукачево, молодшій - в 9 класі Чинадіївської ЗЗСО І-ІІІст., мають багато друзів. Зі слів сусідів родина характеризується позитивно, мама дбає про дітей, забезпечує їх всім необхідним для розвитку, займається вихованням синів, а батько не цікавиться їх життям та здоров`ям, не провідує, не пілкується про моральний та матеріальний стан, фізичний розвиток, здоров`я, не провідує їх, не піклується про моральний та матеріальний стан та фізичний розвиток хлопців. На засідання комісії було запрошено маму ОСОБА_1 , батька ОСОБА_2 та дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . З`явилися всі окрім ОСОБА_5 , бо він перебував за кордоном, свою думку висловив напередодні, під час обстеження умов проживання у них вдома. 3 його слів випливало, що хлопець не має бажання спілкуватися з батьком і не заперечує щоб його позбавили батьківських прав. Кожен з присутніх надав відповідні пояснення та відповів на питання членів комісії. ОСОБА_1 зауважила, що батько ніяким чином не цікавиться дітьми, не утримує їх, не спілкується з ними про це свідчить заборгованість по аліментам. Вона додала, що чоловік не підтримував її належним чином у шлюбі, вони декілька разів розходилися і знову мирилися, а після розлучення ОСОБА_14 лише декілька разів приходив до дітей, забирав їх до себе, але після цього діти скаржилися, що батько не приділяв їм належної уваги. Хлопці, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , сказали, що батько ніколи не приділяв їм багато уваги, ще коли у них була сім`я проводив час і грався з ними дуже рідко, візити до тата після розлучення їм не сподобалися бо батько не приділяв їм достатньо уваги, не спілкувався з ними, також хлопці зауважили, що він не надсилав подарунки їм на день народження, у них зачаїлася образа на батька, вони не хочуть спілкуватися з ним і не заперечують проти позбавлення його батьківських прав. ОСОБА_2 у своїх поясненнях сказав, що дійсно почувається винним перед дітьми бо не приділяв їм належної уваги. Зауважив, що дуже любить своїх дітей і не хоче їх втрачати. Аліменти він частково сплачував, деякі проплати не враховані виконавчою службою, він має відповідні квитанції. Також, ОСОБА_14 наголосив, що не спілкувався з дітьми через колишню дружину так, як вона перешкоджала їх спілкуванню, наговорювала дітей проти нього, діти відмовлялися від спілкування, всі його намагання були марними і він припинив спроби налагодити стосунки з дітьми. Зауважив, що не знав про законодавчий механізм впливу на дружину, тому не звертався до органів опіки чи суду. Про свою поведінку шкодує і буде намагатися налагодити стосунки з дітьми. Комісію з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Чинадіївської селищної ради було встановлено, що ОСОБА_2 , дійсно, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно синів. Батько не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та духовних цінностей; не сприяє засвоюванню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування Чинадіївської селищної ради вважає доцільним позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 33-34 т. 2). 
Відповідач вказаний висновок органу опіки та піклування не спростував, підстав вважати його необґрунтованим не навів, висновок мотивовано належним чином, він є таким, що не суперечить інтересам дітей, тому суд вважає можливим в`язати його до уваги про ухваленні рішення.
Суд вважає встановленим факт свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків стосовно виховання синів, абсолютної байдужості до дітей. 
Реалізація взаємного спілкування між матір`ю чи батьком і дитиною становить засадову складову сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд вважає встановленим в судовому засіданні, що відповідач тривалий час (більш ніж шість років) не виконував свої батьківські обов`язки щодо синів належним чином, оскільки зазначену обставину відповідач фактично визнав, вказуючи про те, що після припинення спільного проживання з дружиною та дітьми він двічі брав дітей за місцем його проживання, дарував подарунки, сплачував аліменти і приходив декілька разів до школи.
Водночас відповідач посилався на те, що таке неналежне виконання батьківських обов`язків мало місце у зв`язку з перешкодами зі сторони позивачки.
Водночас належних доказів, які підтверджують такі перешкоди відповідачем не надано, а встановлений у судовому засіданні одноразовий факт заборони відповідачу зі сторони позивачки забрати дітей для спільного проведення часу не може свідчити про перешкоди, оскільки між батьками дітей виникла неузгодженість з приводу обізнаності про місце перебування дітей і позивачка запропонувала відповідачу звернутися до органу опіки та піклування для визначення порядку та графіку побачень батька з дітьми.
Таким чином, позивачем належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження створення йому перешкод у зустрічах та спілкуванні з дітьми не надав як і доказів вчинення ним будь яких дій для реалізації своїх батьківських прав, як-то звернення до органів опіки та піклування, суду з приводу визначення порядку зустрічей з дітьми. 
Також відповідач підтвердив, що йому було відомо про місце навчання дітей, але не зміг пояснити чому не відвідував школу та ліцей, не цікавився освітою дітей, не надавав допомогу в учбовому процесі.  
Суд враховує, що на момент розгляду справи діти досягли віку 17, 16 та 15 років, що свідчить про достатній рівень їх особистої зрілості, усвідомленості та здатності самостійно формувати й реалізовувати власну позицію. 
У цьому віці діти не перебувають у повній залежності від волі матері щодо встановлення або підтримання контактів з батьком, здатні самостійно приймати рішення щодо спілкування, у тому числі з використанням сучасних засобів зв`язку. За таких обставин твердження відповідача про перешкоджання з боку позивачки у спілкуванні з дітьми є непереконливими та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.
Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що будучи освідомленим про розгляд цієї справи, розуміючи можливі негативні для нього наслідки її розгляду, відповідач активних дій для відновлення та розвитку стосунків із дітьми не здійснив. 
Посилання відповідача у судовому засіданні на намір налагодити стосунки з дітьми суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними конкретними діями, спрямованими на відновлення сімейних зв`язків, а зводяться лише до декларативних тверджень. Так саме і 04.08.2025, під час з`ясування органом опіки та піклування фактичних обставин для дачі висновку, відповідачу було доведено до відома про необхідність виконання батьківського обов`язку, він завіряв, що шкодує про свою поведінку і обіцяв налагодити стосунки з дітьми, але жодних реальних дій за чотири місяці не здійснив. Суд приходить до висновку, що відсутність належного реагування з боку відповідача свідчить про неможливість зміни його поведінки на краще. 
Сплата відповідачем заборгованості по аліментам не може бути розцінена як спроба налагодити стосунки з дітьми, оскільки такий платіж є виконанням покладеного законом обов`язку матеріального утримання дітей, здійсненим у межах примусового або вимушеного виконання, і сам по собі не свідчить про наявність у відповідача наміру брати участь у їх вихованні, підтримувати емоційний зв`язок, цікавитися умовами їх проживання, навчанням чи станом здоров`я, а також не підтверджується будь-якими іншими активними діями, спрямованими на відновлення сімейних відносин. Тривала бездіяльність відповідача, значна заборгованість зі сплати аліментів, яка з часу звернення з позовом до суду не зменшилась, а збільшилась з 204 947,50 грн до 250 160,35 грн. та відсутність інтересу до життя дітей свідчать про системне та свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків, а не про тимчасові труднощі.
Лише той факт, що особа заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, не свідчить про її інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку й не може розцінюватися як достатня підстава для відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2025 року у справі № 487/3019/24.
Крім того, Верховний Суд у постанові ВС від 04.08.2021 у справі № 654/4307/19 (провадження № 61-19210св20) дав тлумачення змісту «якнайкращих інтересів дитини» згідно з яким при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: погляди дитини, індивідуальність дитини, збереження сімейного оточення і підтримання відносин, піклування, захист і безпека дитини, вразливе положення, право дитини на здоров`я, право дитини на освіту.
Суд враховує думку дітей щодо предмета спору, яка була з`ясована органом опіки та піклування у межах надання висновку та під час обстеження умов проживання та безпосередньо заслухана під час розгляду справи судом, з якої вбачається, що діти усвідомлено та послідовно висловили небажання підтримувати стосунки з батьком та не заперечували проти позбавлення його батьківських прав. Така позиція дітей є сталою, узгоджується з фактом тривалої відсутності з боку батька будь-яких системних дій, спрямованих на участь у їх житті, вихованні та розвитку, підтверджується відсутністю спілкування протягом тривалого часу та не суперечить їх найкращим інтересам. Навпаки спілкування з батьком для дітей носить травмуючий характер.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає найкращим інтересам дітей та є необхідним і пропорційним заходом, передбаченим пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, що узгоджується з практикою Верховного Суду та принципами, закріпленими Конвенцією про права дитини.
Суд звертає увагу відповідача, що позбавлення батьківських прав не є безумовним і остаточним, якщо він усвідомить свою поведінку, виправить її і вживатиме конкретних дій, спрямованих на повноцінну участь у вихованні, навчанні та розвитку дітей, то має право звернутися до суду із відповідним позовом про відновлення своїх батьківських прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно квитанції від 10.02.2023 позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. Тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст. 141, 259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, ст. 19, 150, 164 СК України, Конвенцією про права дитини, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), треті особи: Виконавчий комітет Мукачівської міської ради, Виконавчий комітет Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя