ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/6768/25
01 січня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду через представника адвоката Молень Ірину Йосифівну надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії за п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, як члену сім`ї репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії в розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як члену сім`ї репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано, починаючи з 01.09.2025 року. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, оскільки позивач є членом сім`ї особи, яку було примусово виселено, вважає наявним у нього право на підставі пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на отримання доплати до пенсії із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, встановленого статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим звернувся до пенсійного органу для здійснення відповідного нарахування. Проте, листом від 15.09.2025 відповідач повідомив про відмову позивачу у нарахуванні підвищення до пенсії. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Ухвалою суду від 03.12.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено відповідачу строк подання відзиву на позовну заяву.
10.12.2025 до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Тернопільській області, у якому відповідач доводи та вимоги позивача не визнає, просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що постановою КМУ «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» №654 від 16.07.2008 установлено, що з 1 вересня 2008 року репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 грн. За позицією відповідача, позивачу не встановлено підвищення до пенсії у розмірах, передбачених постановою КМУ від 16.07.2008 №654, як реабілітованому чи як члену сім`ї реабілітованого, оскільки позивач не надав необхідних підтверджуючих документів. При цьому, відповідачем рекомендовано позивачу звернутись із відповідною заявою до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) територіального органу Пенсійного фонду України та надати документи, які б підтверджували статус реабілітованого чи члена сім`ї реабілітованого, для здійснення підвищень до пенсії згідно чинного законодавства. 
11.12.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, за змістом якої представник позивача доводи відповідача вважає необґрунтованими, наполягає на задоволенні позовних вимог з викладених у позовній заяві підстав.
Інших заяв, в тому числі по суті спору, учасниками справи на адресу суду не подано.
Дослідивши письмові докази та надавши правову оцінку доводам, викладеним у заявах по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (а.с.20)
Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 04.02.2010 Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є уродженцем м.Балєй Читинської області Російської федерації. (а.с.11-12)
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 24.01.1955, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . (а.с.14)
З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 слідує, що ОСОБА_2 , 1928 року народження, та ОСОБА_3 , 1933 року народження, зареєстрували шлюб 08.05.1952 у м.Балєй, Читинської області. (а.с.15)
Згідно архівної довідки від 02.07.2025 №41-Ш-4/2025, виданої УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_3 , 1933 року народження, разом з сім`єю на підставі наказу МДБ СРСР №00386 від 20.10.1948 №00386 рішенням позасудових органів в адміністративному порядку, як сім`я активного учасника ОУН, 33 червня 1949 року була виселена з с. Мозолівка Підгаєцького району Тернопільської області на спецпоселення в Читинську область з конфіскацією майна. Виселення затверджено Особливою Нарадою при МДБ СРСР від 06.07.1949, протокол №37. На поселенні під наглядом спецкомендатури перебувала до 28.08.1958. Звільнена з обліку спецпоселенців на підставі Указу ВР СРСР від 28.03.1958 та наказу МВС СРСР №0126 від 01.04.1958. Згідно Закону України від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» ОСОБА_3 разом з сім`єю реабілітовані 23.04.1992. (а.с.16)
01.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Тернопільській області з заявою про встановлення підвищення до пенсії, як члену сім`ї репресованої особи, у розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». (а.с. 17)
До вказаної заяви позивачем додано: 
- копію паспорта громадянина України;
- копію картки платника податків позивача;
- копію свідоцтва про народження;
- копію довідки про реабілітацію.
Розглянувши вказану заяву позивача з доданими до неї документами Головне управління ПФУ в Тернопільській області листом №6151-6425/К-02/8-1900/25 від 15.09.2025 повідомило, що визначення порядку та розмірів виплат вказаної категорії громадян делеговано Кабінету Міністрів України. Постановою КМУ №654 від 16.07.2008 установлено, що з 1 вересня 2008 року репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 грн. Зауважено, що відповідно до пункту 2.13 Порядку №22-1 за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається посвідчення реабілітованого. Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7 статті 2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів, а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення. Повідомлено, що станом на 15.09.2025 підвищення як реабілітованому чи як члену сім`ї реабілітованого ОСОБА_1 не встановлено. Одночасно відповідачем зазначено, що для розгляду питання щодо встановлення надбавки позивачу необхідно звернутись із заявою до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) територіального округу Пенсійного фонду України та надати документи, що підтверджують особу. Повідомлено, що на даний час підстави для перерахунку відсутні. (а.с.18-19) 
Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у нарахуванні і виплаті підвищення до пенсії за п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, як члену сім`ї репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII передбачає підвищення пенсій деяким категоріям громадян. 
Так, зокрема, пунктом «г» статті 77 Закону №1788-XII передбачено, що призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» (зі змінами) репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 гривні.
Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Виходячи із цього нормативного положення суд дійшов висновку, що при визначенні розміру підвищення до пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, слід застосовувати положення Закону №1788-ХІІІ, а не Постанови № 654.
Позивач отримує пенсію за віком, призначену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як слідує зі змісту заяв по суті, спірним у даній справі є питання щодо наявності у позивача статусу члена сім`ї репресованої особи, яку було реабілітовано та, відповідно, права на підвищення до пенсії у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленого пунктом «г» статті 77 Закону №1788-XII. Крім того, представник відповідача стверджує, що позивач не звертався із заявою встановленого зразка відповідно до Порядку 22-1, а тому підстави для встановлення зазначеного підвищення до пенсії відсутні.
З метою відновлення історичної справедливості, встановлення порядку реабілітації репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, відновлення їхніх політичних, соціальних, економічних та інших прав, визначення порядку відшкодування шкоди, завданої таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, недопущення повторення злочинів тоталітарних режимів прийнято Закон України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 №962-XII. (далі - Закон №962-XII)
Відповідно до визначень, які міститься у статті 1-1 Закону №962-XII:
репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; 
члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом; 
заслання - це примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення. 
Пунктом 5 частини першої статті 2 Закону №962-XII заслання визначене однією із форм репресій.
Відповідно до статті 1-2 Закону № 962-ХІІ реабілітованими визнаються особи: 
1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; 2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; 3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; 4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; 5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.
Стаття 1-3 Закону № 962-ХІІ передбачає, що потерпілими від репресій визнаються:
1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою;
2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена;
3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.
Положення вказаних вище норм визначають, що потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі: діти, які були переселені разом із батьками; діти, які народилися під час перебування репресованої особи на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.
Отже, до членів сімей репресованих осіб належать й діти, які народилися на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю. Зазначені особи згідно наведених вище норм закону мають право на пільги, передбачені пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м.Балєй Читинської області під час перебування у засланні його матері ОСОБА_3 , яка в силу вимог Закону №962-XII вважається репресованою та в подальшому реабілітованою особою. 
З наведеного слідує, що позивач є членом сім`ї репресованої особи, яку було реабілітовано та, відповідно, набув право на підвищення до пенсії у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленого пунктом «г» статті 77 Закону №1788-XII. 
Як установлено судом, згідно архівної довідки УМВС України в Тернопільській області від 02.07.2025 №41-Ш-4/2025 матір позивача ОСОБА_3 , 1933 року народження, знаходилась на спецпоселенні у Читинській області з 22.06.1949 року по 28.03.1958, у період перебування на якому народився позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час здійснення репресій проживав зі своєю матір`ю та відповідно до статті 1-3 Закону №962-XII є потерпілим від репресій, оскільки є дитиною репресованої особи, яка народилися на засланні.
Ураховуючи встановлені судом обставини у даній справі, зокрема, що позивач належить до категорії громадян членів сім`ї осіб, висланих з постійного місця проживання, позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління, з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями, реабілітованої по статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», суд вважає що позивач, як член сім`ї громадянина, який необґрунтовано зазнав політичних репресій та був реабілітований, має право на підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII .
Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду від 13.05.2024 №500/5507/23.
Згідно з частинами 1-3 статті 44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1. (далі - Порядок №22-1)
Пунктом 1.1 Порядку 22-1 визначено, що заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно із абзацами 3, 6 пункту 4 Порядку 22-1, рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до пункту 2.6 Порядку № 22-1 при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються документи про визнання заявника реабілітованим або членом його сім`ї, якого було примусово переселено (для підвищення пенсії згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення»)
Пунктом 2.13 Порядку № 22-1 визначено, що за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7 , приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.
Згідно з пунктом 3.3 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу I цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.
Як встановлено пунктами 4.1, 4.3, 4.7 Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2) (пункт 4.1).
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. (пункт 4.3)
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. (пункт 4.7)
З наведеного слідує, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.
При цьому Пенсійний фонд України, як орган державної влади, та його територіальні органи в силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З матеріалів справи встановлено, що 01.09.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області з заявою про призначення підвищення до пенсії у розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яку відповідач прийняв та зареєстрував за вхідним №6425/К-1900-25.
До вказаної заяви позивачем додано документ, що посвідчує його особу (копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 04.02.2010 Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області), копію картки платника податків позивача, копію свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 , виданого 24.01.1955, та копію архівної довідки УМВС України в Тернопільській області від 02.07.2025 №41-Ш-4/2025, згідно яких ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 на спецпоселенні у Читинській області під час перебування його матері ОСОБА_3 на засланні.
Отже, зі змісту заяви та долучених до неї документів вбачається, що наданий позивачем пакет документів містить всю необхідну інформацію для прийняття рішення щодо встановлення йому надбавки згідно пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII, як члену сім`ї репресованої особи, яку було реабілітовано, а тому у відповідача виник обов`язок щодо прийняття відповідного рішення.
Натомість, як слідує зі змісту листа Головного управління ПФУ в Тернопільській області від 15.09.2025 №6151-6425/К-02/8-1900/25, відповідачем відмовлено у встановленні такої надбавки з підстав ненадання позивачем заяви встановленого зразка.
Суд звертає увагу, що Закон № 1058 та Порядок №22-1 не встановлюють реалізацію права на перерахунок пенсії виключно за заявою встановлено зразка.
Суд відмічає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто, у розрізі даної справи та за умови підтвердження того, що позивач є членом сім`ї реабілітованої особи, як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 06 березня 2019 року у справі № 242/3016/17.
Зазначаючи про недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про призначення підвищення до пенсії невстановленого зразку, пенсійний орган припустився надмірного формалізму, що є недопустимим з огляду на викладені вище гарантії соціального захисту з боку держави.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 243/2677/15-а, від 19 лютого 2019 року у справі № 575/530/17.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у прийнятті документів та не розглянуто заяву у межах вимог Закону № 1058 та Порядку № 22-1.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що відмовляючи у призначенні ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як члену сім`ї репресованої та в подальшому реабілітованої особи у розмірі, визначеному пунктом «г» статті 77 Закону №1788-ХІІ, з підстав ненадання заяви встановленого зразка, за наявності заяви від 29.08.2025, яка зареєстрована 01.09.2025, та доданих до неї підтверджуючих документів (у тому числі довідки органу внутрішніх справ), відповідач діяв неправомірно, припустившись надмірного формалізму та з порушенням принципів добросовісності та розсудливості. 
Відтак позов належить задовольнити у спосіб визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у проведенні нарахування та виплати підвищення до пенсії позивачу, як примусово переселеного члена сім`ї репресованої особи, яку було реабілітовано, у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком та зобов`язання провести таке нарахування та виплату.
Визначаючись щодо дати, з якої слід провести призначення та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:
у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Відповідно до Порядку №22-1 днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.
Судом встановлено, що за призначенням підвищення до пенсії позивач звернувся із заявою від 29.08.2025, яку прийнято пенсійним органом 01.09.2025, тому призначення та виплату підвищення до пенсії слід здійснити з 01.09.2025.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в ході розгляду справи не довів правомірності своєї поведінки в спірних правовідносинах, а тому суд вважає, що у цій справі є фактичні і правові підстави для ухвалення судом рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача у повному обсязі, тому понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань. 
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії за пунктом «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, як члену сім`ї репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії в розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно пункту «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як члену сім`ї репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано, починаючи з 01.09.2025 року. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 01 січня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 код РНОКПП НОМЕР_4 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м.Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001 код ЄДРПОУ 14035769). 
Головуючий суддя Мірінович У.А.