ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Черкаси Справа № 925/1373/25

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників:
від позивача: Згода О.О. - адвокат (бере участь в режимі відеоконференції);
від відповідача: Крикун О.М. - особисто,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом Фізичної особи-підприємця Топала Максима Івановича
до Фізичної особи-підприємця Крикуна Олександра Миколайовича
про розірвання договору та стягнення 95 000 грн,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Топал Максим Іванович звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Крикуна Олександра Миколайовича про: 1) розірвання договору купівлі-продажу, укладеного 12.03.2025 в усній формі; 2) стягнення 95 000 грн, сплачених на виконання договору.
Понесені судові витрати з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу позивач просить стягнути з відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не передав йому оплачений товар, чим істотно порушив договірні зобов`язання, та на вимогу не повернув сплачені кошти, у зв`язку з чим позивач просить розірвати договір, укладений у спрощений спосіб та стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти.
Ухвалою від 11.11.2025 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Іншою ухвалою від 11.11.2025 суд відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.
Ухвалою від 12.12.2025 суд задовольнив заяву позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Призначене на 09 годину 30 хвилин 16 грудня 2025 року судове засідання не відбулося через оголошення повітряної тривоги. Суд ухвалою повідомив учасників у справі про дату, час і місце судового засідання.
04 грудня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач не заперечує проти позовних вимог та пропонує позивачу укласти мирову угоду, якою затвердити графік розстрочення сплати боргу, судові витрати розподілити порівну.
16 грудня 2025 року від позивача надійшла заява про намір подати докази в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України).
У судовому засіданні, що відбулося 08.01.2026 за участю обох сторін, представник позивача позов підтримав, зазначив, що сторони погодили мирову угоду та вирішили її укласти в процесі виконання рішення. Відповідач позов визнав. Суд завершив розгляд справи по суті, оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення. 
В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 08.01.2026 підписано скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність (стаття 76 ГПК України), допустимість (стаття 77 ГПК України), достовірність (стаття 78 ГПК України) кожного доказу окремо, а також вірогідність (стаття 79 ГПК України) і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 
Позивач стверджує, що сторони в усній формі 12.03.2025 уклали договір купівлі-продажу двигуна з обладнанням в зборі (740-1000403).
12 березня 2025 року платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 330 на виконання умов договору ФОП Топал М.І. сплачено на рахунок ФОП Крикуна О.М. 100 000,00 грн з призначенням платежу «за двигун з обладнанням в зборі (740-1000403) згідно рахунку 17 від 12.03.2025р. Без ПДВ».
02 червня 2025 року платіжною інструкцією № 157 відповідач повернув на рахунок ФОП Топал М.І. 5000,00 грн з призначенням платежу «повернення оплати за двигун з обладнанням в зборі (740-1000403) згідно рахунку 17 від 12.03.2025р. та згідно листа № 11 від 02.06.2025. Без ПДВ».
05 серпня 2025 року позивач в зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань направив відповідачу лист-вимогу щодо розірвання договору купівлі-продажу та до 15.08.2025 повернення коштів сплачених за товар у розмірі 95 000,00 грн. Отримання відповідачем листа-вимоги підтверджується накладною, виданою компанією кур`єрської доставки KisExpress від 05.08.2025.
24 вересня 2025 року позивач направив лист-вимогу щодо передачі йому товару, а у випадку невиконання вимоги - вирішення питання про розірвання договору та повернення коштів. Отримання відповідачем листа-вимоги підтверджується накладною, виданою компанією кур`єрської доставки KisExpress від 24.09.2025.
Відповідач відповіді не надав.
Судом встановлено, що договір у формі єдиного письмового документу сторонами не укладався.
Відповідач зазначені обставини та позовні вимоги визнає у повному обсязі, про що зазначив у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні.
В силу статей 13, 14, 42 ГПК України, виходячи з принципу диспозитивності та змагальності у господарському судочинстві, учасники справи на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, а також несуть ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частинами першою, четвертою статті 191 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
У постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 924/173/22, з посиланням на постанову Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 588/1311/17, міститься висновок про те, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто, повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.
Враховуючи, що право відповідача визнати позов встановлено Господарським процесуальним кодексом України, приймаючи до уваги, що відповідачем зроблено відповідну заяву, не суперечить закону і не порушує прав чи інтересів інших осіб, а також з огляду на встановлення законних підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку про прийняття визнання позову відповідачем у справі.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України) передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.
Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відомостей про встановлення сторонами строків передачі товару матеріали справи не містять.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 вказав, що при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.
Згідно з ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 641 ЦК України).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України).
Згідно вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків, зокрема, з укладенням такого договору продавець бере на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець, у свою чергу, зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2025 у справі № 910/1694/24).
Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до ст. 663, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Як вже зазначалося сторонами не визначено строк виконання договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідач як продавець не виконав обов`язку з передачі товару у власність позивача, що ним визнається.
Відповідно до ч. 1 ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ч. 2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 
Оскільки відповідачем істотно порушено договір купівлі-продажу, взагалі не виконані зобов`язання щодо передачі майна, на придбання якого позивач розраховував при укладені договору, та позбавлено можливості його отримати, а також відпала необхідність в його отриманні враховуючи проходження значного строку після укладення договору, позивач просить суд розірвати договір. При цьому позивач також зауважує, що відповідач не вжив жодного заходу для його виконання, навіть не надав можливості позивачу побачити придбаний товар та переконати в його наявності, що вказує на небажання відповідача виконувати договір та є правовою підставою для в його розірвання за рішенням суду.
Частинами 2, 3 статті 653 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Оскільки грошові кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, набуті останнім за договором, що припинений, тобто підстава, на якій відповідач набув спірну суму коштів, згодом відпала, відповідно й відсутність між сторонами у зв`язку із цим договірного характеру у спірних правовідносинах передбачає можливість застосування до них положень ст. 1212 ЦК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Відповідно до ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем визнані, та підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються відомості про розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % сплаченого при поданні позову судового збору.
В іншій частині в сумі 2422,40 грн судовий збір покладається на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.
Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 130, 191, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю. 

Розірвати договір купівлі-продажу двигуна з обладнанням в зборі (740- 1000403), укладений 12.03.2025 в усній формі між Фізичною особою-підприємцем Топалом Максимом Івановичем ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та Фізичною особою-підприємцем Крикуном Олександром Миколайовичем ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Крикуна Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Топала Максима Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
95 000,00 грн боргу,
2422,40 грн судового збору.

Повернути Фізичній особі-підприємцю Топалу Максиму Івановичу ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп. ), що становить 50 % судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви згідно з платіжною інструкцією кредитового переказну коштів № 357 від 19.09.2025.

Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу на на 09 годину 40 хвилин 29 січня 2026 року в приміщенні Господарського суду Черкаської області за адресою: бул. Шевченка, 307, зал судових засідань № 219, м. Черкаси, 18005.
Явка учасників справи в засідання суду необов`язкова.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено та підписано 26 січня 2026 року. 

Суддя О.В. Чевгуз