181/2581/25
1-кп/179/36/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року          с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025041480000143 від 02 травня 2025 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, який має на утриманні трьох малолітніх дітей, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , не судимий,
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Нововасилівка Врадіївського району Миколаївської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, фактично проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 , не судимий, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, в посаді радіотелефоніст 1 самохідного артилерійського взводу 1 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9,11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», 01 травня 2025 року близько 13 години 00 хвилин, разом зі своїм знайомим, ОСОБА_5 - військовослужбовцем військової служби за контрактом під час мобілізації на особливий період, на посаді старший навідник 2 самохідного артилерійського взводу 1 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , проїжджаючи повз Новопавлівського ліцею Новопавлівської сільської ради, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , та який пошкоджений в результаті ворожого обстрілу військами рф, вирішили здійснити з нього крадіжку будь-якого майна. 
В подальшому, цього ж дня, а саме 01 травня 2025 року близько 13 годин 05 хвилин, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зайшли на неогороджену територію Новопавлівського ліцею, де зі східної сторони через відкриті двері зайшли до приміщення Новопавлівського ліцею, піднялись на другий поверх зазначеної будівлі та підійшли до одного з навчальних класів, двері якого на той момент були відчинені, зайшли до його приміщення, де помітили 3 (три) стола учнівських одномісних з полицею, на кожному на яких мається інвентарний номер 11134060, 2 (два) стола комп`ютерних з підставкою для системного блоку, на кожному з яких мається інвентарний номер 11134124 та 3 (три) стільця учнівських, на кожному з яких мається інвентарний номер 11134115, які визначили предметом свого злочинного посягання. 
Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, зайшли до приміщення вищезазначеного навчального класу та, ігноруючи Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022, Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, яким введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було продовжено та який тривав на момент вчинення злочину, скориставшись тим, що в будівлі Новопавлівського ліцею нікого не має, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану та обертання його на свою користь, шляхом вільного доступу таємно викрали 3 (три) стола учнівських одномісних з полицею, на кожному на яких мається інвентарний номер 11134060, вартістю по 636 гривень кожен, 2 (два) стола комп`ютерних з підставкою для системного блоку, на кожному з яких мається інвентарний номер 11134124, вартістю по 1236 гривень кожен, та 3 (три) стільця учнівських, на кожному з яких мається інвентарний номер 11134115, вартістю по 600 гривень кожен, які винесли із зазначеного приміщення, в подальшому розпорядившись на власний розсуд, чим спричинили потерпілому - Відділу освіти, молоді та спорту Новопавлівської сільської ради матеріальну шкоду на загальну суму 6360 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення визнав в повному обсязі, визнавши усі обставини, викладені в обвинувальному акті. Суду показав, що 01 травня 2025 року близько обіду, він разом з ОСОБА_6 проїжджали біля школи у с.Новопавлівка, яка до цього була зруйнована КАБами. Вони зупинились, щоб подивитися, що там відбувається. Через відкриті двері вони зайшли у приміщення школи на перший поверх. Там було все зруйновано. Потім вони піднялися на другий поверх, побачили парти, стільці, та вирішили забрати їх собі для користування. З ОСОБА_5 вони говорили про те, що це майно нікому не потрібно та його можна забрати. З шкільного кабінету вони винесли три парти, два комп`ютерних стола та три стільця. Майно виносили вдвох, погрузили його до машини (пікап) та поїхали до себе в розташування. Він розумів, що це є приміщення школи та майно належить навчальному закладу, але подумав, що школа зруйнована, і це майно нікому не потрібно. Він забрав собі 1 комп`ютерний стіл, 2 парти та 2 стільця, які відправив додому «Новою поштою», але потім він повернув посилку та все майно повернув працівникам поліції. У скоєному щиро кається, зробив для себе відповідні висновки. 
Також обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що цілком розуміє зміст обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, їх не оспорює та повністю визнає свою вину. Така його позиція є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших негативних обставин.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення визнав в повному обсязі, визнавши усі обставини, викладені в обвинувальному акті. Суду показав, що 01 травня 2025 року, приблизно в обідній час він та ОСОБА_4 проїжджали біля зруйнованої школи у с.Новопавлівка. Він запропонував ОСОБА_4 зайти до школи, подивитися, що там робиться. На першому поверсі було все розбито, вони піднялися на другий поверх, там був комп`ютерний клас. Оскільки у нього був комп`ютер, то він вирішив взяти комп`ютерну парту та стілець, щоб використати їх у подальшому. Він попросив ОСОБА_7 , допомогти винести комп`ютерний стіл. Вони разом винесли 3 парти, 2 комп`ютерні столи та три стільця. Розуміли, що заходять у приміщення школи, що це майно належить не їм. Вказані речі вони погрузили до кузова пікапа та поїхали до місця розташування. Він взяв собі комп`ютерний стіл, парту та стілець. У подальшому все майно він повернув працівникам поліції. У скоєному щиро кається, зробив для себе відповідні висновки. 
Також обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що цілком розуміє зміст обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, їх не оспорюють та повністю визнає свою вину, така його позиція є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших негативних обставин.
Представник потерпілого - Відділу освіти, молоді та спорту Новопавлівської сільської ради ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Цивільний позов не заявляє. 
Прокурор та обвинувачені не заперечували проти розгляду кримінального провадження за відсутності представника потерпілого. Тому суд на підставі ст.325 КПК України, враховуючи думку учасників судового провадження, можливість за відсутності потерпілих з`ясувати всі обставини під час судового розгляду для прийняття рішення, ухвалив про проведення судового розгляду без участі представника потерпілого. 
Згідно до ч. 3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 правильно розуміють зміст обставин вчинення кримінального правопорушення, добровільно визнають себе винними у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, і роз`яснив, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обвинувачені, потерпілий та прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи показання обвинувачених, повне визнання обвинуваченими своєї провини, а також те, що останні не оспорюють фактичні обставини кримінального правопорушення, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, і не наполягають на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст.349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у його вчинені.
Оскільки сторони кримінального провадження вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.
До таких фактичних обставин відносяться обставини щодо дати, часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення, форми вини, розміру заподіяної шкоди.
Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.
На підставі викладеного, суд визнає доведеною винуватість ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і кваліфікує його дії за ч. 4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану. 
Суд також визнає доведеною винуватість ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і кваліфікує його дії за ч. 4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану. 
Призначаючи покарання кожному з обвинувачених, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України класифікується як тяжкий злочин, не судимий, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, групи інвалідності не має, за місцем служби та місцем проживання характеризується задовільно, в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку та готовий понести передбачене законом покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
На підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч.4 ст.185 КК України.
Разом з тим, беручи до уваги обставини вчиненого кримінального правопорушення та відсутність тяжких наслідків від дій обвинуваченого, повернення викраденого майна, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який не судимий, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, його поведінку під час кримінального провадження та повне визнання вини, а також враховуючи відношення обвинуваченого до скоєного правопорушення, щирий жаль та осуд своєї поведінки та готовність понести передбачене законом покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
З огляду на принцип індивідуалізації та домірності (пропорційності) покарання, який полягає, зокрема у адекватності застосованого заходу примусу та скоєного діяння, суд вважає, що в даному конкретному випадку реальне відбуття ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, буде непропорційним, оскільки мета та цілі покарання можуть бути досягнуті, з врахуванням вищенаведеного судом - без ізоляції його від суспільства, проте в умовах контролю за його поведінкою зі сторони державних органів.
За таких обставин суд вважає можливим на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, якщо обвинувачений протягом зазначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що він вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України класифікується як тяжкий злочин, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, не одружений, дітей на утриманні не має, перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, групи інвалідності не має, за місцем служби та місцем проживання характеризується задовільно, в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку та готовий понести передбачене законом покарання. 
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч.4 ст.185 КК України.
Разом з цим, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення та відсутність тяжких наслідків від дій обвинуваченого, повернення викраденого майна, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, його поведінку під час кримінального провадження та повне визнання вини, відношення обвинуваченого до скоєного правопорушення, щирий жаль та осуд своєї поведінки та готовність понести передбачене законом покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
З огляду на принцип індивідуалізації та домірності (пропорційності) покарання, який полягає, зокрема у адекватності застосованого заходу примусу та скоєного діяння, суд вважає, що в даному конкретному випадку реальне відбуття ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, буде непропорційним, оскільки мета та цілі покарання можуть бути досягнуті, з врахуванням вищенаведеного судом - без ізоляції його від суспільства, проте в умовах контролю за його поведінкою зі сторони державних органів.
За таких обставин суд вважає необхідним на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбуття покарання з випробуванням, якщо він протягом зазначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
В ході досудового розслідування були понесені витрати, пов`язані з залученням експерта ОСОБА_12 для проведення судової товарознавчої експертизи №1359/25 від 14.05.2025 у розмірі 440 грн., що підтверджено звітом про фактичні затрати на проведення експертизи.
Відповідно до ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
Відповідно до ч.1 ст.122 КПК України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Аналізуючи вказані норми права, суд дійшов до висновку, що суд має право стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати, в тому числі ті, що пов`язані із залученням експерта, лише у випадку ухвалення стосовно особи обвинувального вироку. При цьому слід зауважити, що такі витрати, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, стягуються на користь держави. Перерахування таких витрат на рахунки експертів даною нормою не передбачено.
Згідно до ст.7 Закону України «Про судову експертизу», судово- експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Статтею 9 ЗУ «Про судову експертизу» визначено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.
Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про судову експертизу», судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.
До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.
До фахівця у відповідній галузі знань, який проводить судову експертизу, застосовуються положення цього Закону щодо гарантій, прав, обов`язків, відповідальності судового експерта, крім відповідальності за відмову від проведення експертизи та положень розділу III цього Закону.
Як вбачається з матеріалів справи, експерт ОСОБА_12 яка проводила вищевказану судово-товарознавчу експертизу, є атестованим судовим експертом, який включений до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України, але не є працівником державної спеціалізованої установи.
Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення витрат на проведення судових товарознавчих експертиз у сумі 440 гривень на користь експерта ОСОБА_12 , а також і неможливість стягнення цих коштів на користь держави.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Запобіжний захід у кримінальному провадженні відносно обвинувачених не обирався. Цивільний позов не заявлений.
Керуючись ст. ст. 349, 368-370, 373- 374, 392 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо протягом зазначеного строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_5 від відбуття покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо протягом зазначеного строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
На період проходження військової служби нагляд за поведінкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснюється командиром військової частини, в якій останні проходять службу, а після звільнення з військової служби - уповноваженим органом з питань пробації за їх місцем проживання.
Речові докази:
- 3 одномісні парти, 2 комп`ютерних стола та 3 стільця, які передані на відповідальне зберігання директору Новопавлівського ліцею НСР ОСОБА_8 - зилишити потерпілому за належністю;
- мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro», переданий під розпису ОСОБА_4 - залишити ОСОБА_4 за належністю.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя           ОСОБА_1