Справа № 163/577/23 
Провадження № 1-кп/163/21/26 

ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 року   Любомльський районний суд Волинської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області кримінальне провадження № 12023035560000035 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Любомль Волинської області, що проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно технічною освітою, непрацюючого, одруженого, військовозобов`язаного, судимого вироком Любомльського районного суду Волинської області від 28.10.2022 року за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а саме 19 лютого 2023 року, близько 19 год., знаходячись в громадському місці, на «Автостанції Любомль» в стані алкогольного сп`яніння, що по вул. Вокзальна, 36, в м. Любомль, Ковельського району, Волинської області, усвідомлюючи, що знаходиться в громадському місці, переслідуючи хуліганський мотив щодо порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, що виразилась у протиставленні себе суспільству і намаганні показати зневагу до загальноприйнятих правил поведінки в суспільстві та моральності, в частині забезпечення недоторканості майна, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, прагнучи зухвалими діями самоствердитися, у присутності пасажирів, які знаходилось у транспортному засобі, умисно, безпричинно, наніс один удар дерев`яною дошкою по лобовому склу маршрутного транспортного засобу марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , сполученням "Бережці-Пулемець", що належить на праві власності ОСОБА_6 , за кермом якого знаходився водій ОСОБА_7 , чим спричинив механічні пошкодження автомобіля, вартість відновлюваних ремонтних робіт яких становить 4950 грн. Після чого, продовжуючи свої умисні хуліганські дії, підійшовши до іншого маршрутного транспортного засобу марки «Мерседес Спринтер», д.н.з. НОМЕР_2 , сполученням "Ковель-Світязь", що належить на праві власності ОСОБА_8 , за кермом якого знаходився водій ОСОБА_9 безпричинно, у присутності пасажирів, які знаходило у транспортному засобі, умисно, наніс два удари дерев`яною дошкою лобовому склу даного автомобіля чим спричинив його механічні пошкодження. Внаслідок вчинених протиправних дій ОСОБА_4 було тимчасово припинено нормальну діяльності руху громадського пасажирського транспорту по "Автостанції Любомль" ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій". Після вчинення хуліганських дій ОСОБА_4 став втікати з території «Аавтостанції Любомль», однак був затриманий водіями маршрутних транспортних засобів з метою припинення його протиправних дій.
Такими діями ОСОБА_4 вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений частиною першою статті 296 Кримінального кодексу України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні фактичні обставини за пред`явленим обвинуваченням визнав частково, свою винуватість у вчиненні хуліганства заперечив. Показав, що 19 лютого 2023 року перебував на території автостанції в місті Любомль, де вживав алкогольні напої. За його словами, між ним та водіями маршрутних транспортних засобів виник конфлікт, у ході якого його було виштовхано з автобуса та завдано ударів, унаслідок чого в нього була кровотеча з носа. Після цього він, за його твердженням, пішов у напрямку місця проживання, однак дорогою знайшов дерев`яну палицю та повернувся на автостанцію з наміром пошкодити майно транспортного засобу водія, з яким у нього виник конфлікт. Завдавав удари палицею по лобовому склу транспортного засобу зі сторони водія, водночас на уточнююче запитання повідомив, що може помилятися щодо того, з якої саме сторони наносив удари. 
Зазначив, що конфлікт, за його твердженнями, мав місце з водіями, які перебували на території автостанції до моменту його відходу. Разом з тим він пояснив, що після повернення на територію автостанції з дерев`яною палицею та нанесення ударів по транспортних засобах йому стало відомо, що пошкоджені ним маршрутні автобуси та водії, які ними керували, були іншими, ніж ті, з якими, за його словами, у нього раніше виник конфлікт, про що він на момент вчинення дій не знав.
Обвинувачений зазначив, що не пам`ятає обставин завдання ударів по двох транспортних засобах та стверджував, що не вчиняв хуліганські дії, а лише пошкодив автобус через конфлікт з попереднім водієм. 
У вчиненому щиро розкаюється та просив виправдати його, бо не вчиняв хуліганства.

Дослідженням доказів судом встановлено таке.
За фактом хуліганських дій, вчинених ОСОБА_4 19.02.2023 року на автовокзалі м. Любомль, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №12023035560000035, що підтверджується відповідним витягом від 20.02.2023 року.
Постановою про призначення групи дізнавачів та постановою про призначення групи прокурорів від 20.02.2023 визначено коло уповноважених осіб для проведення дізнання та процесуального керівництва.
Факт звернення заявника ОСОБА_7 до відділення поліції № 1 м. Любомль з повідомленням про те, що на автовокзалі в місті Любомль невідома особа пошкодила скло у маршрутних транспортних засобах, підтверджується рапортом від 19 лютого 2023 року, зареєстрованим у журналі ІТС ІПНП за № 665.
З рапорту вбачається, що 19 лютого 2023 року о 18 годині 30 хвилин надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: м. Любомль, вул. Вокзальна, 3, невстановлена особа пошкодила лобове скло у маршрутних транспортних засобах з державними номерними знаками НОМЕР_1 та НОМЕР_3 , особу було затримано водіями транспортних засобів.
Вказане повідомлення було передане патрулю ГРПП № 0959 відділення поліції № 1 м. Любомль та прийняте уповноваженим поліцейським Сорочуком о 18 годині 30 хвилин. О 18 годині 33 хвилини патруль прибув на місце події, де було встановлено громадянина ОСОБА_4 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, пошкодив два транспортні засоби шляхом розбиття палицею лобового скла, у зв`язку з чим була викликана слідчо-оперативна група.
Дослідивши відеозапис з нагрудної камери працівників поліції, які прибули на виклик, суд встановив, що на момент їх прибуття подія вже відбулася. На час прибуття працівників поліції на території автостанції перебував чоловік, який у подальшому був ідентифікований як ОСОБА_4 , якого утримували водії маршрутних транспортних засобів з метою припинення його подальших протиправних дій.
Із відеозапису вбачається поведінка обвинуваченого після вчинення інкримінованих йому дій, а також зафіксовано загальну обстановку на території автостанції.
На відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_4 перебуває у збудженому стані, має зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння, його поведінка є емоційною та нестриманою. Крім того, на відео зафіксовано повідомлення водіїв маршрутних транспортних засобів працівникам поліції про пошкодження лобового скла двох автобусів, які перебували на території автостанції, з проханням зафіксувати зазначений факт.
Під час фіксації події неправомірних дій з боку водіїв маршрутних транспортних засобів або працівників поліції судом не встановлено.
Таким чином, досліджений відеозапис підтверджує факт прибуття працівників поліції на місце події, припинення протиправних дій, пошкодження майна, а також перебування обвинуваченого безпосередньо на території автостанції після вчинення інкримінованих йому дій.
З протоколу огляду місця події від 19 лютого 2023 року, який проводився з 19 год. 00 хв. до 19 год. 40 хв. у присутності понятих, встановлено, що об`єктом огляду була територія автостанції в місті Любомль по вул. Вокзальній. На вказаній території знаходилися маршрутні транспортні засоби: Volkswagen LT 46, державний номерний знак НОМЕР_1 , сполученням «Бережці — Пулемець», у якому було пошкоджено лобове скло з правого нижнього боку; Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_3 , сполученням «Світязь — Ковель», у якому також було пошкоджено лобове скло спереду з правого нижнього боку. Навпроти вказаних транспортних засобів на землі виявлено уламок дерев`яної штахети довжиною близько 50 см, який було вилучено та поміщено до спеціального пакета. Під час огляду здійснено фотозйомку, а фототаблиці долучено до протоколу, з яких вбачається характер та місце пошкоджень лобового скла обох транспортних засобів.
Постановою від 20 лютого 2023 року вилучений уламок дерев`яної штахети визнано речовим доказом, що підтверджується квитанцією № 5 від 20 лютого 2023 року про прийняття речового доказу до камери схову речових доказів ВП № 1 м. Любомль.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 лютого 2023 року вбачається, що свідок ОСОБА_7 на запитання дізнавача повідомив, що впізнає особу яка наносила удари палицею по транспортних засобах на фотознімку під № 2 за зовнішніми ознаками обличчя, оскільки добре її запам`ятав. Зазначена слідча дія проводилася у присутності понятих. Відповідно до протоколу та доданих фототаблиць, під фотознімком № 2 зображений обвинувачений ОСОБА_4 , на якого свідок вказав безпосередньо.
Заявою фізичної особи — підприємця ОСОБА_10 встановлено, що останній відмовився від залучення його як потерпілого у даному кримінальному провадженні з мотивів релігійних переконань. ОСОБА_8 є власником транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_3 .
Із заяви приватного підприємця ОСОБА_6 вбачається, що останній просив залучити його до участі у кримінальному провадженні в якості потерпілого. Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 підтверджується, що ОСОБА_6 є власником транспортного засобу Volkswagen LT 46, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Дослідженням показань свідків встановлено таке.
Свідок ОСОБА_7 показав, що був водієм рейсового автобуса маршруту «Бережці – Пулемець» у ФОП Фелось. 15 лютого 2023 року приблизно о 15:30–16:00 годині він перебував на автостанції у місті Любомль, оскільки мав перерву між рейсами. Наступний запланований рейс за графіком призначався на 18:30 за маршрутом «Любомль – Старовойтове». О 18:00 годині він заїхав автобусом на посадкову платформу для початку рейсу. Незабаром до місця події підбіг невідомий молодий чоловік, який спочатку завдав удару по лобовому склу його автобуса, а потім аналогічно пошкодив скло іншого автобуса «Світязького», що готувався до рейсу на Ковель. Після цього водії, наздогнали зловмисника біля входу на автостанцію, затримали й очікували прибуття поліції. Пошкодження лобового скла мали місце у правому нижньому куті (зі сторони пасажирських дверей). Свідок зазначив, що раніше особу, яка вчинила пошкодження, не знав, але впізнав його – це був обвинувачений. На момент події затриманий перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, до цього незрозуміло чого бігав з дерев`яним предметом та висловлювався нецензурно. Огляд місця події проводився співробітниками поліції. Свідок особисто підписав відповідний протокол, який було повністю заповнено, у тому числі вказано дату та час його складання. При пред`явленні протоколу у судовому засіданні потерпілий підтвердив автентичність свого підпису.
Свідок ОСОБА_11 показала, що 19 лютого 2023 року вона перебувала в районі Любомльської автостанції з особистих справ. Під час перебування там була залучена співробітниками поліції для участі у слідчих діях у якості понятої. Її участь полягала у фіксації поліцейськими факту пошкодження лобових стекол двох транспортних засобів, а також у фіксації наявності неподалік дерев`яного предмета (палиці чи штахети). Свідок зазначила, що під час проведення зазначених процесуальних дій жодних зауважень чи втручань з боку інших присутніх осіб, зокрема з її боку як понятої, не надходило.
Свідок ОСОБА_12 показала, що 19 лютого 2023 року, закінчивши роботу о 18:00 годині, вона разом із напарницею прямувала на автостанцію у місті Любомль. Оскільки місце роботи знаходиться неподалік, вже о 18:05 годині вони були на території автостанції. На автостанції свідок побачила знайомого водія, з яким регулярно їздить на роботу вранці. Під час розмови з ним із приміщення магазину (або кафе), розташованого на території автостанції, вийшов молодий чоловік, який почав нецензурно висловлюватися та постійно повторював фразу «я Шева». Водій на провокації не реагував і в конфлікт не втручався. Зазначений чоловік повернувся до приміщення кафе, а знайомий водій разом з напарницею поїхали. Свідок залишилася очікувати свій маршрутний транспортний засіб. Через деякий час той самий хлопець знову вийшов із кафе з бокалом пива підійшов до одного з автобусів і вилив пиво на лобове скло. Водій того автобуса, який перебував у салоні, не виходив і не вступав у конфлікт, після чого хлопець знову повернувся до кафе. Незабаром підійшла знайома, а також під`їхав її автобус якого очікувала. У салоні було багато людей, тому вони зайняли місця в задній частині. Невдовзі після того, як вони сіли, почулися два поспіль удари. Водій автобуса вигукнув: «Що ти робиш?» – та вискочив із транспортного засобу. На лобовому склі утворилися тріщини від ударів. Свідок та її знайома вийшли з автобуса. Поруч стояв інший маршрутний автобус, у якого також було побите скло. Водії обох транспортних засобів наздогнали правопорушника, а хтось викликав поліцію. Внаслідок цих дій рух автобусів було зупинено, тому свідок та її знайома, не маючи можливості очікувати, викликали таксі та поїхали додому.
Свідок ОСОБА_13 показала, що працює касиром на автостанції м. Любомль, робочий час триває до 18 год. 30 хв., однак у день події вона залишила робоче місце раніше та пішла додому. Свідок повідомила, що безпосередньо обставин події не бачила та нічого не пам`ятає. Про інцидент їй стало відомо наступного дня з розмов з іншими особами, з яких вона дізналася, що невідомий молодий чоловік пошкодив вікна маршрутних транспортних засобів.
Свідок ОСОБА_14 показала, що 19 лютого 2023 року разом із рідною сестрою перебувала на автостанції в місті Любомль, де вони зайшли до маршрутного транспортного засобу сполученням «Любомль — Бережці», відправлення якого було заплановано на 19 год. 30 хв. У салоні автобуса, окрім них, інших пасажирів не було; точне місце перебування водія свідок не пам`ятає, однак припускає, що він перебував за кермом, оскільки автобус очікував на відправлення. За показаннями свідка, приблизно через 15 хвилин перебування в салоні автобуса до транспортного засобу раптово підбіг невідомий чоловік, який наніс один або два удари по лобовому склу автобуса, внаслідок чого скло було пошкоджене з боку дверей для входу пасажирів, а рух маршрутного транспортного засобу було затримано орієнтовно на півтори години. Свідок також зазначила, що протягом усього часу вона разом із сестрою не залишали салон автобуса, оскільки перебували у стані сильного переляку та побоювалися за власну безпеку, у зв`язку з чим не намагалися скористатися альтернативними способами дістатися місця проживання. Знаряддя, яким було завдано ударів по лобовому склу, свідок не бачила. Час прибуття працівників поліції свідок не пам`ятає, зазначивши, що сприймала події як раптові та такі, що викликали у неї відчуття страху і нерозуміння того, що відбувається.
Свідок ОСОБА_15 , яка є рідною сестрою допитаного свідка ОСОБА_16 , неодноразово викликалася до судового засідання, однак особисто не з`являлася. Про неможливість прибуття через необхідність постійного догляду за хворою матір`ю, що потребує стороннього нагляду, вона повідомляла телефонограмою секретаря судового засідання. Зазначені обставини підтвердив у своїх показаннях допитаний свідок ОСОБА_16 . Судом було забезпечено можливість сторонам, зокрема захисту, реалізувати своє право на подання доказів, оскільки саме на стороні, що заявила відповідне клопотання, лежить обов`язок надати докази, тоді як суд лише сприяє їхньому поданню. Однак, незважаючи на неодноразові неявки свідка ОСОБА_15 з об`єктивних причин, сторона захисту не вжила належних заходів щодо забезпечення її доставлення до суду. З урахуванням клопотання сторони обвинувачення щодо обсягу та порядку дослідження доказів, суд постановив виключити показання свідка ОСОБА_15 з обсягу доказів, оскільки вона не є єдиним чи ключовим свідком у цій справі. Зазначене рішення прийнято також у контексті забезпечення розумних строків розгляду кримінальної справи.
Крім того, у контексті дотримання розумних строків суд виключив із обсягу доказів показання потерпілого Фелося. Він не є очевидцем подій, а визнаний потерпілим у зв`язку з тим, що є власником маршрутного транспортного засобу, який використовувався для перевезення пасажирів. Свою позицію потерпілий висловив у письмових заявах, де зазначив про відсутність будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого. Враховуючи, що потерпілий не був очевидцем подій, а також положення кримінально-процесуального закону, який надає право відмовитися від дачі свідчень без несення за це відповідальності, суд, незважаючи на наполягання захисту на його допиті, ухвалив виключити його показання з обсягу доказів для забезпечення розумних строків судочинства.

Стаття 91 КПК України визначає, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно із ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно з положеннями ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Стаття 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Аналогічні за змістом положення також закріплені у ст.17 КПК України.
Зокрема, ч.2 ст.17 КПК України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. 
Доведення вини особи «поза розумним сумнівом» є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у "розумної (розсудливої) людини" не може лишатися "розумного сумніву", що обвинувачений винен.
Тобто, стандарт доведення "поза розумним сумнівом" означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний із елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

На підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів, суд виснуває, що показання свідків – ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 – є узгодженими, послідовними та взаємно підтверджуючими один одного щодо ключових обставин справи: часу та місця: 19 лютого 2023 року, близько 18:00–18:30, автостанція м. Любомль; суб`єкта: невідомий спочатку чоловік, який згодом ідентифікований як обвинувачений ОСОБА_4 ; характеру дій: раптовий, агресивний напад із завданням ударів дерев`яним предметом по лобових склах двох маршрутних автобусів; стану та поведінки обвинуваченого: сильне алкогольне сп`яніння, збуджена, емоційно нестримана поведінка, висловлювання нецензурною лексикою; наслідків: пошкодження майна та порушення громадського спокою, що викликало страх у пасажирів.
Жоден із свідків не показав про будь-який попередній конфлікт між обвинуваченим та водіями, що могло б слугувати мотивом цілеспрямованої помсти. Навпаки водії уникали контактів із ОСОБА_4 через його неадекватну поведінку. Показання свідків ґрунтуються на безпосередньому сприйнятті подій і є деталізованими.
Показання свідків знаходять повне та об`єктивне підтвердження в інших доказах. Відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського фіксує прибуття поліції, затриманого ОСОБА_4 , його збуджений стан, а також повідомлення водіїв про пошкодження. Протокол огляду місця події детально описує локалізацію та характер пошкоджень на двох автобусах, а також місцезнаходження знаряддя злочину (уламка штахети). Протокол пред`явлення для впізнання свідчить про ідентифікацію обвинуваченого свідком ОСОБА_7 , проведену з дотриманням процесуальних вимог. Процесуальні документи (рапорт про виклик, реєстрація в ЄРДР, постанови) підтверджують належну фіксацію та документування події з самого початку.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 , в яких він, визнаючи фактичну сторону (пошкодження майна), заперечує хуліганські мотиви та посилається на попередній конфлікт, не знаходять підтвердження в сукупності досліджених доказів.
Жоден із свідків не підтверджує факт такого конфлікту. При цьому свідок водій ОСОБА_7 перебував на автовокзалі задовго до інкримінованої події ще з 16 год. і жодних конфліктів із обвинуваченим не було. А свідок ОСОБА_12 підтвердила перебування обвинуваченого на території автостанції в стані алкогольного сп`яніння, його провокаційну та агресивну поведінку, умисне пошкодження лобового скла двох маршрутних транспортних засобів без будь-якого конфлікту з водіями, а також припинення руху автобусів і порушення нормальної роботи громадського пасажирського транспорту.
Сам обвинувачений свідчив, що на момент вчинення дій не знав, що пошкоджував автобуси інших осіб, що свідчить про відсутність чіткої спрямованості його дій проти конкретної особи та підкреслює їх антигромадський, хаотичний характер.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників. Громадський порядок полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або заподіянням матеріальної шкоди.
Зважаючи на те, що безпосереднім об`єктом хуліганства є саме громадський порядок, то спричинена конкретним особам шкода, як в цій справі матеріальна шкода у види побиття лобових скла маршрутним автобусам є лише проявом посягання на основний об`єкт.
Перевіряючи правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого та доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_4 ознак хуліганства і спрямованість його умислу виключно на заподіяння матеріальної шкоди, суд дійшов переконання про їх неспроможність.
Як установлено судом, пошкодження лобового скла двох маршрутних транспортних засобів було вчинене безпричинно, у громадському місці — на території автостанції, що призвело до порушення роботи маршрутного громадського транспорту більш ніж на одну годину, унеможливило безперешкодне виконання трудових обов`язків водіями та користування послугами пасажирських перевезень, а пасажири, перебуваючи у стані переляку, остерігалися залишати транспортні засоби.
За таких обставин суд поза розумним сумнівом встановив посягання саме на громадський порядок, що чітко усвідомлював ОСОБА_4 , оскільки знав, де перебуває, та передбачав характер і наслідки своїх дій, у тому числі припинення нормальної діяльності громадського пасажирського транспорту на території «Автостанції Любомль».
Очевидним є й те, що вчинення зазначених дій у стані алкогольного сп`яніння було спрямоване на демонстративне вираження зневаги до загальноприйнятих правил поведінки та суспільної моралі, у тому числі в частині забезпечення недоторканості майна, із бажанням настання суспільно небезпечних наслідків та прагненням самоствердитися шляхом зухвалої поведінки у присутності водіїв і пасажирів маршрутних транспортних засобів.
На підставі вищевикладеного, суд визнає зібрані докази достатніми та такими, що не викликають сумнівів, для висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України (хуліганство), та для постановлення обвинувального вироку.

При призначенні обвинуваченому покарання суд згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком. 
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки фактичні обставини вчиненого ним не заперечувалися, а незгода стосувалася виключно правової кваліфікації його дій.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Обвинувачений раніше судимий. 
Згідно з вимогою від 20 лютого 2023 року встановлено, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема: вироком Любомльського районного суду від 30 листопада 2017 року — за ч. 1 ст. 189 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; вироком Шацького районного суду Волинської області від 26 червня 2020 року — за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 1190 грн; вироком Любомльського районного суду від 28 жовтня 2022 року — за ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.
Тобто, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 296 КК України 19 лютого 2023 року, тобто в період іспитового строку за вироком Любомльського районного суду від 28 жовтня 2022 року — за ст. 289 КК України.
За довідкою Любомльського ТМО №28 ОСОБА_4 не перебував на обліку у нарколога.
За характеристикою Любомльської міської ради скарг на поведінку ОСОБА_4 не надходило.
Відповідно до довідки громадської організації «Вихід є завжди» від 5 січня 2026 року, ОСОБА_4 22 лютого 2023 року звернувся за допомогою до вказаної організації, де йому була надана морально-психологічна та духовна допомога; він зарекомендував себе як особа, що прагне позитивних змін, є активним членом організації та бере участь у її діяльності.
Згідно з характеристикою релігійної громади церкви «Ковчег» м. Любомль від 5 січня 2026 року, ОСОБА_4 у 2023 році прийняв святе хрещення, є лідером підліткового служіння, характеризується як добросовісний та відповідальний член громади, веде спокійний спосіб життя, у конфліктах не помічений, до зауважень ставиться адекватно.
Також з листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14 березня 2025 року № 798 установлено, що ОСОБА_4 17 квітня 2024 року був призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_5 та 20 серпня 2024 року звільнений з військової служби за сімейними обставинами.
У зв`язку з мобілізацією обвинуваченого, на підставі витягу з наказу від 19 квітня 2024 року № 110 та довідки військової частини НОМЕР_5 № 6881 від 25 травня 2024 року, ухвалою суду від 25 червня 2024 року судове провадження у даному кримінальному провадженні було зупинено до звільнення ОСОБА_4 з військової служби за призовом під час мобілізації.
Про своє звільнення з військової служби обвинувачений суд не повідомив. Відомості про його звільнення стали відомі суду лише після направлення судом відповідного запиту 12 березня 2025 року.
За таких обставин суд дійшов висновку, що період з 20 серпня 2024 року по 27 березня 2025 року не підлягає зарахуванню до строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки перебіг таких строків був зупинений ухвалою суду, а їх подальше відновлення залежало від повідомлення обвинуваченим суду про звільнення з військової служби, чого останній не зробив.
Суд також враховує позицію потерпілого, неодноразово викладену у його письмових заявах, згідно з якими він не має до обвинуваченого жодних претензій майнового чи морального характеру, не тримає на нього образи та повністю приймає його вибачення за вчинене.
Зазначена позиція потерпілого, зокрема, стала підставою для розгляду справи за його відсутності, оскільки він не був безпосереднім очевидцем подій, а виступає власником маршрутного транспортного засобу, якому було заподіяно шкоду, та фізичною особою — підприємцем, що здійснює перевезення пасажирів.
З огляду на вищенаведене у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, у виді обмеження волі мінімальним строком цього виду покарання - 1 (один) рік.

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення під час іспитого строку, тому за вимогами ч. 4 ст. 71 КК України, при призначенні покарання за сукупністю вироків суд має визначити таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
З огляду на імперативні вимоги закону та обставини цієї справи, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Любомльського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2022 року у виді 4 (чотирьох) років 7 (семи) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.72 КК України менш суворий вид покарання - обмеження волі слід перевести в більш суворий - позбавлення волі за правилом: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі. У зв`язку з цим 1 (один) рік обмеження волі буде становити 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Тому, остаточне покарання за сукупністю вироків слід визначити у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, що є більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Таке покарання відповідатиме вимогам закону, суті покарання та вимогам його необхідності й достатності для виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Долю доказів належить вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не застосований, клопотання про обрання певного виду запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу учасники процесу не заявили, а підстави для ухвалення такого рішення з ініціативи суду не встановлені.

Керуючись ст.ст.373, 374, ч.15 ст.615 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, і за цим законом призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.71 КК України до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Любомльського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2022 року у виді 4 (чотирьох) років 7 (семи) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.72 КК України менш суворий вид покарання, призначений за ч.1 ст.296 КК України у виді обмеження волі, перевести в більш суворий - позбавлення волі за правилом: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі. У зв`язку з цим 1 (один) рік обмеження волі перевести в 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Остаточно за сукупністю вироків визначити ОСОБА_4 до відбування покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази – уламок дерев`яної дошки (штахети), яка зберігаються в камері схову та камері зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Ковельського РУП ГУНП у Волинській області, знищити; - оптичний диск з нагрудної бодікамери №3949, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №12023035560000035 - залишити при матеріалах даного провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий : суддя         ОСОБА_1