ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 296/6029/22 
провадження № 61-10443сво25

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Фаловської І. М., Червинської М. Є., 

учасники справи:
заявник (стягувач)-  ОСОБА_1 , 
суб`єкт оскарження- головний державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Первушина Юлія Олександрівна, 
заінтересована особа (боржник)- ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 06 грудня 2024 року у складі судді Рожкової О. С. та постанову Житомирського апеляційного суду від 17 червня 2025 року у складі колегії суддів Борисюка Р. М., Павицької Т. М., Талько О. Б.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Первушиної Юлії Олександрівни у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, заінтересована особа - ОСОБА_2 .
Стислий виклад позиції заявника

У вересні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, у якій просила: 
- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Корольовський ВДВС у місті Житомирі) Первушиної Ю. О. під час здійснення розрахунку заборгованості за аліментами у період з 16 вересня 2022 року до липня 2024 року у формі довідки-розрахунку від 29 серпня 2024 року № 101240/23.12-24/29 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; 
- зобов`язати суб`єкта оскарження (уповноважених осіб) здійснити новий розрахунок заборгованості за аліментами у вказаному виконавчому провадженні відповідно до вимог статті 195 Сімейного кодексу України 
(далі - СК України) та статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначивши 1/4 частку від середньої заробітної плати працівника по регіону (місцевості) без зменшення цієї величини та використовуючи актуальні показники середньої заробітної плати в цілому по Україні у відповідний період на період дії воєнного стану в Україні. 

Свою скаргу  ОСОБА_1 мотивувала тим, що на примусовому виконанні у Корольовському ВДВС у місті Житомирі перебуває виконавчий лист № 296/6029/22, виданий 02 лютого 2023 року Корольовським районним судом міста Житомира на виконання рішення цього суду від 02 лютого 2023 року, яким присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку 
та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2022 року та до досягнення дочкою повноліття. 

У серпні 2024 року заявник подала до Корольовського ВДВС у місті Житомирі заяву про здійснення розрахунку за аліментами в порядку статті 195 СК України, оскільки боржник не працює. 

29 серпня 2024 року головний державний виконавець Корольовського ВДВС у місті Житомирі Первушина Ю. О. здійснила розрахунок заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, про що склала довідку-розрахунок, у якій загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 за аліментами протягом періоду з 16 вересня 2022 року до липня 2024 року становить 20 579,70 грн. 

Зміст указаного розрахунку свідчить про те, що протягом періодів, коли боржник, який не працює, сплачував аліменти у розмірі, не меншому 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, державний виконавець не нараховувала заборгованість у порядку статті 195 СК України. 

Стягувач не погоджується із діями державного виконавця та вважає, що таким чином спричиняється шкода їй та дитині, оскільки зменшується розмір аліментів, які боржник за рішенням суду зобов`язаний сплачувати для забезпечення нормального розвитку та виховання дитини. 

Добровільна сплата боржником, який не працює, аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку жодним чином не впливає на показник, від якого державний виконавець зобов`язана визначити 1/4 частку від всіх видів заробітку (доходу) за умови, якщо боржник не працює 
або є фізичною особою - підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування. 

Вважала, що виконавець повинна була визначити заборгованість за аліментами ОСОБА_2 із урахуванням актуальних показників середньої заробітної плати в цілому по Україні, які відповідають реальному часу, 
а не використовувати у 2024 році показники по Житомирській області та місту Житомиру за січень 2022 року, які діяли до введення в Україні воєнного стану. 

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Корольовський районний суд міста Житомира ухвалою від 06 грудня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задовольнив. 

Визнав неправомірними дії головного державного виконавця Корольовського ВДВС у місті Житомирі Первушиної Ю. О. під час здійснення розрахунку заборгованості за аліментами у період з 16 вересня 2022 року 
до липня 2024 року у формі довідки-розрахунку від 29 серпня 2024 року 
№ 101240/23.12-24/29 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. 

Зобов`язав головного державного виконавця Корольовського ВДВС у місті Житомирі Первушину Ю. О. (уповноважених осіб) здійснити новий розрахунок заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 відповідно до вимог статті 195 СК України та статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначивши 1/4 частку від середньої заробітної плати працівника по регіону (місцевості), використовуючи актуальні показники середньої заробітної плати в цілому по Україні у період дії воєнного стану в Україні. 

Стягнув із Корольовського ВДВС у місті Житомирі на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. 

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції керувався тим, що державний виконавець залишив поза увагою те, що згідно з відомостями, наданими Головним управлінням статистики у Житомирській області, середня заробітна плата по регіону у період воєнного стану не визначається, проте у період воєнного стану актуальна середня заробітна плата, визначена поквартально в цілому на рівні держави Україна, до складу якої також входить Житомирська область та місто Житомир. 

Отже, виконавець здійснила розрахунок заборгованості за аліментами без урахування вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 195 СК України, а тому наявні підстави для її зобов`язання провести новий розрахунок, визначивши 1/4 частку від середньої заробітної плати працівника по регіону (місцевості), використовуючи актуальні показники середньої заробітної плати в цілому по Україні у період дії воєнного стану в Україні. 

Житомирський апеляційний суд постановою від 17 червня 2025 рокув задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Думітращук В. А. про закриття апеляційного провадження у справі відмовив. Апеляційну скаргу Корольовського ВДВС у місті Житомирі залишив без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 06 грудня 2024 року - без змін. 

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки суду першої інстанції за результатами розгляду скарги по суті є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2025 року Корольовський ВДВС у місті Житомирі, від імені якого діяла в. о. начальника відділу Котвицька І. І., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 06 грудня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 17 червня 2025 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовити у повному обсязі. 

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу Корольовський ВДВС у місті Житомирі подав на підставі абзацу другого частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) і мотивував тим, що зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок розміру аліментів, виходячи із середньої заробітної плати працівника по регіону (місцевості), використовуючи актуальні показники середньої заробітної плати в цілому по Україні у період дії воєнного стану Україні, суперечить чинному законодавству України і не відповідає положенням частини другої статті 195 СК України. 

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У вересні 2025 року  ОСОБА_1 через представника Думітращук В. А. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити цю скаргу без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. Наведені у скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки у суді апеляційної інстанції, який перевірив їх та спростував відповідними висновками. 

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 20 серпня 2025 рокувідкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Корольовського районного суду міста Житомира. 

22 вересня 2025 року матеріали справи № 296/6029/22 надійшли до Верховного Суду. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 13 жовтня 2025 року призначив справу до судового розгляду. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 12 листопада 2025 року справу передав на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 12 грудня 2025 рокуприйняв справу та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Мотиви передання справи на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 

Передаючи справу на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду посилається на наявність підстав для відступлення від висновку щодо застосування у подібних правовідносинах положень частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 195 СК України, викладеного в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2025 року у справі № 679/987/21 (провадження № 61-5132ск25). 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду стверджує, що виконавець повинен визначити заборгованість за аліментами із урахуванням актуальних показників середньої заробітної плати в цілому по Україні, які відповідають реальному часу, а не використовувати востаннє оприлюднені органами державної статистики показники середньої заробітної плати працівника за місяць чи квартал для даної місцевості(регіону), що діяли ще до введення в Україні воєнного стану.

Колегія суддів наголошує, що саме такий підхід узгоджується із положеннями частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 195 СК України, оскільки забезпечує об`єктивність і справедливість розрахунку заборгованості за аліментами в умовах, коли органи державної статистики не оприлюднюють регіональні показники заробітної плати через обмеження, пов`язані з воєнним станом. 

Інше тлумачення зазначених норм, яке допускає використання застарілих регіональних показників середньої заробітної плати, не відповідає принципу актуальності статистичних даних, спотворює розмір заборгованості за аліментами, а також призводить до звуження змісту права дитини на належний рівень життя та порушує принцип пропорційності у визначенні обов`язків платника аліментів. 

Фактичні обставини справи

Суд установив, що на примусовому виконанні у Корольовському ВДВС у місті Житомирі перебуває виконавчий лист № 296/6029/22, виданий 02 лютого 2023 року Корольовським районним судом міста Житомира на виконання рішення цього суду від 02 лютого 2023 року, яким присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2022 року та до досягнення дочкою повноліття (т. 1 а. с. 9-11, 18-21). 

28 серпня 2024 року ОСОБА_1 подала до Корольовського ВДВС у місті Житомирі заяву про здійснення розрахунку заборгованості за аліментами в порядку статті 195 СК України. Оскільки боржник не працює, просила розрахунок провести виходячи із середньої заробітної плати по регіону (т. 1 а. с. 107). 

29 серпня 2024 року головний державний виконавець Корольовського ВДВС у місті Житомирі Первушина Ю. О. здійснила розрахунок заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, про що склала довідку-розрахунок, у якій загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 за аліментами за період з 16 вересня 2022 року до липнч 2024 року становить 20 579,70 грн. У графі «Розмір доходу / середня заробітна плата працівника для даної місцевості» цього розрахунку з вересня 2022 року до липня 2024 року зазначена сума 12 122,95 грн, а розмір аліментів, визначений у виконавчому документі - 1/4 частина доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму (т. 1 а. с. 12-15). 

Згідно з інформацією, наданою 06 серпня 2024 року Головним управлінням статистики у Житомирській області, середня заробітна плата по регіону у період воєнного стану не визначається, проте проведено оцінку показників середньомісячної заробітної плати за період воєнного стану поквартально в цілому по Україні без розподілу за регіонами (т. 1 а. с. 16). 

У додатку до цієї інформації, серед іншого, зазначено, що середня 
заробітна плата штатних працівників Житомирської області у січні 2022 року становила 12 123,00 грн. Середньомісячна заробітна плата штатних працівників 
по Україні становить: І квартал 2022 року - 14 620,00 грн; ІІ квартал 
2022 року - 13 723,00 грн; ІІІ квартал 2022 року - 14 619,00 грн; ІV квартал 2022 року - 16 477,00 грн; І квартал 2023 року - 15 436,00 грн; ІІ квартал 2023 року - 17 176,00 грн; ІІІ квартал 2023 року - 17 937,00 грн; ІV квартал 2023 року - 19 231,00 грн; І квартал 2024 року - 18 903,00 грн (т. 1 а. с. 17). 

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права 
і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та аргументи відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 

Згідно зі статтею 447 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення заявника із скаргою до суду) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. 

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами 
та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження. 

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема, у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків (частини перша та абзац другий частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження»). 

Правовим питанням, яке підлягає вирішенню Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цієї справи, є визначення рівня показника середньої заробітної плати [загальнодержавний чи регіональний (місцевий)], який береться за основу під час обчислення розміру заборгованості за аліментами. 

Задовольняючи скаргу, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що державний виконавець здійснила розрахунок заборгованості за аліментами без урахування вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 195 СК України, а тому наявні підстави для її зобов`язання провести новий розрахунок, визначивши заборгованість, використовуючи актуальні показники середньої заробітної плати в цілому по Україні у період дії воєнного стану. 

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не може погодитися із наведеними висновками судів з огляду на таке. 

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. 

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. 

Згідно з пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції, чинній на час вчинення державним виконавцем оскаржуваних дій), виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. 

Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 759/1727/16 (провадження № 61-15882св20) зазначив, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який, як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, під час проведення грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень. Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713. 

Вказівка на те, що частина друга статті 195 СК України чітко встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, що здійснюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, є сталою практикою Верховного Суду, що знаходить своє відображення у низці рішень (зокрема: ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року у справі № 316/1729/17, ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2024 року у справі № 754/8519/23, від 08 травня 2025 року у справі № 679/987/21 (від висновку у якій пропонує відступити Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду), від 03 грудня 2025 року у справі № 711/3517/21, від 04 грудня 2025 року у справі № 202/7552/21, ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2025 року у справі № 1515/1812/12, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 161/3963/21, від 28 травня 2025 року у справі № 303/7578/23, від 05 червня 2025 року у справі № 2-6997/11, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2025 року у справі № 489/267/22 та інші).

При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду також враховує, що Президент України Указом від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні ввів воєнний стан, який триває дотепер. 

У Законі України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ «Про внесення змін до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України 
«Про виконавче провадження» (набув чинності з 25 березня 2022 року) зазначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, зокрема, припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації). За рішенням про стягнення аліментів підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці, які здійснюють відрахування з заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, перераховують стягнуті кошти на визначений у заяві або зверненні стягувача рахунок, а у разі відсутності реквізитів рахунка стягувача - на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. 

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Закону України від 03 березня 2022 року 
№ 2115-IX «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» (в редакції, чинній на час виникнення заборгованості зі сплати аліментів) фізичні особи, фізичні особи - підприємці, юридичні особи, крім тих, які наділені бюджетними повноваженнями згідно із законодавством, подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких 
вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або в електронній формі, протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи. 

Отже, починаючи зі звітного періоду за лютий 2022 року, у зв`язку із незабезпеченням повноти подання звітності респондентами, органи державної статистики призупинили оприлюднення статистичної інформації щодо середньомісячної заробітної плати штатних працівників по регіонах України. 

Водночас Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного 
цивільного суду наголошує, що законодавець не вніс будь-яких змін до статті 195 СК України щодо визначення заборгованості за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, у період воєнного стану, а тому у державного виконавця не було підстав розраховувати заборгованість за аліментами іншим чином, аніж з останніх показників середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оприлюдненої органом статистики.

Крім того, у заяві від 28 серпня 2024 року ОСОБА_1 просила державного виконавця розрахунок заборгованості за аліментами провести виходячи саме із середньої заробітної плати по регіону (т. 1 а. с. 107). 

У справі, що переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій, ураховуючи відомості, надані Головним управлінням статистики у Житомирській області, про те, що у період воєнного стану актуальна середня заробітна плата визначена поквартально в цілому по Україні без розподілу за регіонами, зробили висновок про необхідність використання саме цих даних державним виконавцем під час здійснення розрахунку заборгованості за аліментами.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду наголошує, що обчислення заборгованості за аліментами із використанням інших даних, аніж ті, що передбачені частиною другою статті 195 СК України, 
а саме показника середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, суперечить законодавчим приписам.

Так, згідно з інформацією, яка надана Головним управлінням статистики у Житомирській області, востаннє відомості про розмір середньої заробітної плати по цьому регіону оприлюднені за січень 2022 року, відповідно до яких розмір середньомісячної заробітної плати штатних працівників Житомирської області (до якої входить місто Житомир) становить саме 12 123,00 грн, які правильно врахувала державний виконавець під час розрахунку заборгованості. 

Отже, державний виконавець Корольовського ВДВС у місті Житомирі Первушина Ю. О. правомірно здійснила розрахунок заборгованості за аліментами виходячи із показника середньої заробітної плати працівників для даної місцевості, оприлюдненої органом статистики для Житомирської області. 

З огляду на викладене місцевий суд, з яким також погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про задоволення вимог скарги, оскільки дії державного виконавця щодо обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів відповідали положенням частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 195 СК України. У зв`язку із цим оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні скарги. 

Додатково Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зауважує, що 05 липня 2025 року набув чинності Закон України 
«Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо розширення доступу пацієнтів до лікарських засобів, що підлягають закупівлі особою, уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, шляхом укладення договорів керованого доступу». Згідно з підпунктом 4 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону, пункт 1 Закону України від 03 березня 2022 року № 2115-IX «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» із наступними змінами доповнено підпунктом 13 такого змісту:
«13) дія підпунктів 1-4 цього пункту не поширюється на подання статистичної та фінансової звітності до органів державної статистики та інших виробників офіційної статистики, а також на перевірку своєчасності та повноти її подання.
Особи, які підлягають статистичному спостереженню, у встановленому законодавством порядку протягом трьох місяців з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо розширення доступу пацієнтів до лікарських засобів, що підлягають закупівлі особою, уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, шляхом укладення договорів керованого доступу» зобов`язані подати до органів державної статистики та інших виробників офіційної статистики неподану статистичну та фінансову звітність за весь період неподання відповідно до цього Закону.».

Зазначене свідчить про відновлення обов`язку подання фізичними та юридичними особами статистичної та фінансової звітності до органів державної статистики в умовах дії в Україні воєнного стану, що, у свою чергу, дає змогу Державній службі статистики України та її територіальним органам збирати та обробляти повні дані й поширювати інформацію, зокрема й щодо середньої заробітної плати штатних працівників для даної місцевості.

Тому у разі встановлення розміру середньої заробітної плати працівників для відповідної місцевості заявник не позбавлена права звернутися із заявою, а державний виконавець буде зобов`язаний здійснити перерахунок заборгованості за аліментами. 

Щодо наявності підстав для відступлення від висновків про застосування норми права

Передаючи справу на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду посилається на наявність підстав для відступлення від висновку щодо застосування у подібних правовідносинах положень частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 195 СК України, викладеного в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2025 року у справі № 679/987/21 (провадження № 61-5132ск25). 

Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (частина перша статті 36 Закону України 
«Про судоустрій і статус суддів»).

З урахуванням мотивів, наведених у цій постанові, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від наведеного висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. 

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні скарги. 

Керуючись статтями 400, 402, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Київ) задовольнити. 

Ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 06 грудня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 17 червня 2025 року скасувати і ухвалити нове рішення. 

У задоволенні скарги  ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Первушиної Юлії Олександрівни у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 відмовити. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький   СуддіА. Ю. Зайцев   В. І. Крат   Д. Д. Луспеник   Є. В. Синельников   І. М. Фаловська   М. Є. Червинська