ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2026 р. 	Справа № 520/21035/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 року (ухвалене суддею Садовою М.І.) в справі № 520/21035/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, у якому просила: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не виключення ОСОБА_1 з обліку внутрішньо переміщених осіб з 01.05.2016 р., протиправною бездіяльність щодо не здійснення перерахунку розміру пенсії, протиправною бездіяльність щодо не виплати компенсації втрати частини доходу; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виключити ОСОБА_1 з обліку внутрішньо переміщених осіб з 01.05.2016 р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 , поновити виплату та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити компенсацію втрати частини доходу з 01.05.2016 р. по 30.04.2023 р. за невиплату пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити компенсацію втрати частини доходу з 01.05.2023 р. за невиплату пенсії у встановленому Законом розмірі.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 р. позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити компенсацію втрати частини доходу з 01.05.2023 р. по 29.01.2024 р. за невиплату пенсії у встановленому Законом розмірі повернуто позивачці.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 в справі № 520/21035/24 р. відмовлено в задоволенні позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1937,92 грн. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Позивачка вважає, що відповідач протиправно не виключає її з обліку ВПО, не здійснює перерахунок пенсії (встановлюючи “твердий розмір” 1240,93 грн., що не відповідає індексації та підвищенням), не виплачує пенсію на рахунок в АТ “Ощадбанк” та не виплачує заборгованість та компенсацію втрати частини доходів, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 р. № 1165, тому вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують її права.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 2014 року проживала в м. Свердловськ (нині Довжанськ) Луганської області, отримувала пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV. 
З 01.07.2014 р. позивачку взято на облік як внутрішньо переміщена особа в Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області на підставі заяви від 24.10.2014 р. та атестату органу Пенсійного фонду України в м. Свердловськ, статус підтверджено довідкою № 6332010350 від 21.05.2015 р. 
Виплату пенсії припинено з 01.05.2016 р. на підставі інформації Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району м. Харкова від 13.04.2016 р. про не підтвердження фактичного місця проживання. 
30.05.2019 р. позивачка звернулася до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком з дати припинення, з врахуванням всіх індексацій, підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як непрацюючому пенсіонеру, здійснивши осучаснення пенсії з 01.10.2017 відповідно до пенсійної реформи України, але рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 16 від 24.06.2019 р. відмовлено через відсутність підтвердженої довідки ВПО. 
Не погодившись з зазначеним рішення пенсійного органу, позивачка звернулася до суду з позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. в справі № 520/10914/2020 позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 16 від 24.06.2019 р. про відмову в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.05.2016 р. відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів. 
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2021 р. в справі №520/10914/2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. в частині задоволення позову скасовано; прийнято в цій частині постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 16 від 24.06.2019 р. про відмову в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.05.2016 р. відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі; в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. в справі №520/10914/2020 залишено без змін.
На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2021 р. відповідач 24.09.2021 р. поновив нарахування пенсії з 01.05.2016 р. в розмірі 1240,93 грн. (розмір на момент припинення), нарахував суми за період з 01.05.2016 р. по 31.10.2021 р., але виплата не проводилася через відсутність рахунку в АТ “Ощадбанк” для ВПО (пункт 6 Постанови № 1596). 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 р. встановлено спосіб виконання – виплата на рахунок в АТ “ОТП Банк” ( НОМЕР_1 ). 
З 01.05.2023 р. виплату розпочато на цей рахунок (дата виплати – 14 число). Заборгованість за період з 01.05.2016 р. по 30.04.2023 р. (104238 грн. 12 коп.) обліковано відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1165 та внесено до переліку отримувачів на 2023 рік, виплата буде проводиться за рахунок державного бюджету.
Позивачка зверталася до пенсійного органу із заявами від 13.01.2023 р., 21.04.2023 р., 10.05.2023 р., 01.05.2024 р., в яких просила здійснити перерахунок пенсії, виплатити на її рахунок в АТ “Ощадбанк”, та виплатити компенсацію втрати частини доходу за весь період невиплаченої пенсії та за весь період невиплати пенсії у встановленому Законом розмірі. 
Відповідач у листах від 31.01.2023 р., 05.05.2023 р., 02.06.2023 р., 17.05.2024 р. відмовив позивачці у задоволенні її заяв, посилаючись на наявність у позивачки статусу внутрішньо переміщеної особи, відсутність зобов`язання суду щодо перерахунку та компенсації, регулювання виплати Постановою № 1165 та відсутність в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 реквізитів відкритих в АТ “Ощадбанк” розрахункового рахунку для виплати пенсії. 
Позивачка вважає протиправною бездіяльністю відповідача, посилаючись на виїзд за кордон як підставу для втрати статусу ВПО, обов`язок перерахунку незалежно від судового рішення, право на компенсацію за невиплату з вини відповідача, можливість виплати на будь-який уповноважений банк, звернулась до суду з цим позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (в подальшому - Закон №1058-ІV).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
За змістом ч. 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону №1058-ІV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 51 Закону № 1058-IV, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в подальшому - Порядок № 22-1).
Відповідно до абз. 1 п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.
Згідно з п. 1.3 Порядку № 22-1, заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може бути подана представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
З 22.11.2014 р. набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VII від 20.10.2014 р. (в подальшому - Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Частиною 1 статті 4 Закону № 1706-VII визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 1706-VII, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла кримінальне правопорушення: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; вчинення кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або військового кримінального правопорушення; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.
Судовим розглядом встановлено, що позивачка з червня 2016 року виїхала на постійне проживання до Ізраїлю, даний факт встановлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. в справі № 520/10914/2020, та не заперечується відповідачем.
Відповідно до абз. 8, 15 ч. 1 ст. 12 Закону № 1706-VII, рішення про відкликання або визнання недійсною довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та доводиться до відома особи протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення. Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Із врахуванням вищевикладених норм, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення про скасування статусу внутрішньо переміщеної особи здійснюється керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання людини. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не є уповноваженим органом, який приймає рішення про скасування статусу внутрішньо переміщеної особи, тому суд першої інстанції дійшов правильно висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не виключення ОСОБА_1 з обліку внутрішньо переміщених осіб з 01.05.2016 р. та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виключити ОСОБА_1 з обліку внутрішньо переміщених осіб з 01.05.2016 р. 
Стосовно доводів апеляційної скарги про виплачувати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. в справі №520/10914/2020 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.05.2016 р. відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів».
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2021 р. апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. в справі №520/10914/2020 в частині задоволення позову скасовано. Прийнято в цій частині постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 16 від 24.06.2019 р. про відмову в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.05.2016 р. відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі; в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. в справі №520/10914/2020 залишено без змін.
13.01.2023 р. представник позивача звернувся Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та просив долучити до матеріалів пенсійної справи заяву ОСОБА_1 про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок відкритий в АТ "ОТП БАНК". 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №2047-1225/А-03/8-2000/23 від 31.01.2023 р. управлінням у виплаті пенсії через банківську установу відмовлено із посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам". 
13.02.2023 р. представник позивачки звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення способу виконання судового рішення, в якій просив встановити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. в справі №520/10914/2020 шляхом зобов`язання виплачувати пенсію ОСОБА_1 на визначений пенсіонером банківський рахунок, за заявою поданою представником.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 р. в справі №520/10914/2020 заяву представника ОСОБА_1 про встановлення способу виконання судового рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме: встановлено спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. в справі №520/10914/2020 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області проведення виплат пенсії ОСОБА_1 на банківський рахунок поточний: НОМЕР_1 , в АТ “ОТП БАНК”, код банку 300528, код ЄДРПОУ 21685166, згідно наданої представником позивача за довіреністю заяви від 16.02.2022 р. про виплату пенсії або грошової допомоги.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області в квітні 2023 р. на виконання вищезазначеної ухвали суду внесено зміни щодо способу виплати пенсії та з 01.05.2023 р. розпочато виплату пенсії за віком ОСОБА_1 на поточний рахунок банківської установи АТ “ОТП БАНК”, дата виплати 14 число.
Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення в цій частині позову.
Стосовно позовної вимоги щодо компенсації втрати частини доходу у випадку порушення строків виплати пенсії за період з 01.05.2016 р. по 30.04.2023 р., суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” (в подальшому - Закон №2050-ІІІ).
Статтею 1 Закону № 2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно з ст. 2 Закону № 2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Статтею 6 Закону № 2050-III визначено, що компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ постановою Кабінетом Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (подальшому - Порядок №159), відповідно до пункту 2 якого, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.
Відповідно до п. 3 Порядку № 159, компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в т.ч. заробітна плата (грошове забезпечення).
Згідно із п. 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Із урахуванням вищевикладених норм, суд апеляційної інстанції зазначає, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (в тому числі одноразової грошової допомоги) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
При цьому кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що умовами для виплати суми компенсації у справі, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 02.04.2024 р. в справі 560/8194/20, від 21.08.2024 р. в справі № 200/63/23
Судовим розглядом встановлено, що на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2021 р. в справі №520/10914/2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області з 24.09.2021 р. поновлено нарахування пенсії з 01.05.2016 р. в розмірі 1240,93 грн. та нараховано суми за період з 01.05.2016 р. по 31.10.2021 р., проте фактичну виплату заборгованості відповідач на час розгляду цієї справи не здійснив.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки фактичну виплату нарахованої суми пенсії позивачці наразі ще не проведено, у спірних відносинах не настала обставина, з якою законодавець пов`язує виникнення у відповідача обов`язку здійснити нарахування й виплату компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги в частині є передчасними. 
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.05.2025 р. в справі № 440/2166/23, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, враховується судом.
Стосовно позовної вимоги щодо компенсації втрати частини доходу у випадку порушення строків виплати пенсії за період з 01.05.2023 р., суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 р. позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити компенсацію втрати частини доходу з 01.05.2023 р. по 29.01.2024 р. за невиплату пенсії у встановленому Законом розмірі повернуто позивачці, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 в справі № 520/21035/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін   Л.В. Любчич