ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
09.02.2026	Справа № 910/14064/25	
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу
позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросем"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролокація"
про стягнення 53 901,48 грн
Представники сторін: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросем" (далі - ТОВ "Агросем") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролокація" (далі - ТОВ "Агролокація") 53901,48 грн, з яких: 33 310, 00 грн - основний борг, 1 517,37 грн - сума скоригованої вартості товару, 10 175,82 грн - пеня, 7 913,55 грн - проценти за користування чужими грошовими коштами, нарахованих за статтею 536 ЦК України, 984,74 грн - 3 % річних, нарахованих за статтею 625 ЦК України, посилаючись на неналежне виконання Відповідачем зобов`язань за Договором поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки №23.11.23-279 від 23.11.2023 в частині своєчасної та в повному обсязі оплати вартості переданого товару.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 позовну заяву ТОВ "Агросем" залишено без руху та встановлено десятиденний строк на усунення її недоліків.
21.11.2025 через систему "Електронний суд" ТОВ "Агросем" подало заяву про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
Відповідач правом, наданим статтею 165 ГПК України, на подання відзиву на позов не скористався, хоча про розгляд даної справи був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направляв.
При цьому, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 9 статті 165, частина 2 статті 178 ГПК України).
Приймаючи до уваги те, що ТОВ "Агролокація" належним чином було повідомлене про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.
Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Водночас, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених ГПК України, проте в розумні строки.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги ТОВ "Агросем" частково обґрунтованими.
23.11.2023 між ТОВ "Агросем" (за текстом договору - Постачальник) та ТОВ "Агролокація" (за текстом договору - Покупець) було укладено договір поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки №23.11.23-279, умовами якого визначено:
- пункт 1.1.: Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити запасні частини та супутні матеріали до сільськогосподарської техніки (надалі за текстом - Товар) за ціною, в кількості та асортименті, узгоджених Сторонами та вказаних в специфікаціях та/або видаткових накладних (додатки до цього договору), які є невід`ємною частиною цього Договору;
- пункт 3.1.: Ціна за одиницю товару та загальна вартість товару зазначаються Сторонами у специфікаціях та/або видаткових накладних;
- пункт 3.2.: Протягом строку дії цього Договору, грошові зобов`язання Покупця існують та підлягають сплаті у гривні. Оскільки Товар має імпортну складову, Сторони визначають еквівалент ціни в іноземній валюті на дату, що передує даті підписання специфікації або на дату оформлення видаткової накладної, якщо специфікацію на Товар/його партію, не було підписано;
- пункт 3.4.: Покупець зобов`язується оплатити Товар протягом 1 (одного) календарного дня з моменту його отримання за видатковою накладною, якщо інший строк не визначений в специфікації до даного Договору чи видатковій накладній. Датою виконання зобов`язання по оплаті, є день надходження коштів на рахунок Постачальника або день передачі векселя, або дата підписання угоди чи отримання листа про зарахування зустрічних однорідних вимог;
- пункт 3.6.: У разі зміни курсу продажу іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України більше/менше ніж на 2%, якщо інші умови не визначені Специфікацією, Покупець, у день здійснення оплати за Товар, зобов`язаний самостійно визначити суму в гривнях, яку він повинен сплатити Постачальнику, як скориговану вартість Товару, за наступною формулою:
У=Х*В/А, де
- X - вартість/частина вартості товару у гривні, зазначена у Специфікації чи видатковій накладній, якщо специфікацію не підписано;
- А - курс продажу іноземної валюти до гривні на дату, що передує даті підписання Специфікації або видаткової накладної, якщо специфікацію не було підписано;
- В - курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався останній робочий день, що передує даті оплати;
- Y - кінцева вартість неоплаченої частини Товару, у гривнях.
Покупець вправі звернутися до Постачальника, з проханням провести розрахунок, відповідно до вказаної формули, та повідомити йому суму, що підлягає оплаті за Товар (його частину).
Сторони домовились, що в якості курсу іноземної валюти до гривні, використовується курс продажу іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України, що склався на момент закриття торгів в останній робочий день, що передує дню оплати, та який визначається згідно інформації, опублікованої за посиланням: https://minfin.com.ua/currency/mb/. При цьому, для розрахунку використовується курс гривні до однієї одиниці іноземної валюти, із деталізацією до чотирьох знаків після коми. В друкованих формах документів - вказується ціна та вартість Товару, із заокругленням до двох знаків після коми.
У разі виникнення суперечок щодо курсу іноземної валюти, достатнім доказом існування такого курсу на визначену дату, є роздруківка відповідної сторінки з сайту, що зроблена Постачальником та засвідчена підписом його уповноваженої особи та печаткою.
- пункт 3.7.: У разі коригування вартості Товару, по факту здійснення оплати, з врахуванням проіндексованої/скоригованої вартості Товару, Сторонами підписується Акт коригування вартості Товару у 2-х примірниках. Зобов`язання Покупця по оплаті Товару вважаються виконаними, з моменту сплати скоригованої вартості Товару, у повному обсязі;
- пункт 3.8.: При простроченні оплати Покупцем, Постачальник, з першого дня порушення, набуває право в односторонньому порядку скоригувати вартість Товару, відповідно до п. 3.6. Договору та вимагати від Покупця негайної повної оплати за весь Товар, а Покупець повинен негайно виконати вказану вимогу. У такому випадку, коригування вартості Товару, що буде оплачений з простроченням, здійснюється лише при збільшенні курсу продажу іноземної валюти до гривні на Міжбанківському валютному ринку України, на дату оплати. У випадку зниження курсу, валютний еквівалент вартості Товару, що буде оплачений з простроченням, розраховується по курсу на момент укладення специфікації до Договору або дати видаткової накладної, якщо специфікацію не було укладено;
- пункт 3.9.: У випадку прострочення оплати Товару/його частини, при поданні Постачальником позову до суду, для індексації (коригування) вартості Товару, відповідно до пункту 3.6. Договору, датою або днем оплати Товару, буде вважатися дата складання та підписання позовної заяви до суду. При цьому, коригування вартості Товару здійснюється з урахуванням у мов пункту 3.8. даного договору;
- пункт 4.1.: Поставка Товару здійснюється окремими партіями на умовах та у строки, визначені в специфікаціях до цього Договору. У випадку, якщо між Сторонами не буде підписано специфікацію на поставку Товару, але Товар фактично буде поставлений згідно видаткової накладної, у якій буде посилання на Договір, така видаткова накладна прирівнюється до специфікації і Сторони визнають, що строк передачі Товару - це строк оформлення видаткової накладної;
- пункт 4.2.: Приймання Товару за кількістю, асортиментом, комплектністю та видимими недоліками, здійснюється Покупцем у день його отримання від Постачальника. Приймання Товару по кількості здійснюється уповноваженими представниками Сторін відповідно до накладної. Підписання Покупцем видаткової накладної, також засвідчує факт передачі разом з Товаром усієї товаросупровідної документації;
- пункт 4.4.: Право власності, а також ризик випадкової загибелі або пошкодження Товару, переходить від Постачальника до Покупця, з моменту передачі Товару за видатковою накладною та підписання її уповноваженими представниками сторін;
- пункт 9.2.: У випадку порушення строків та/або умов оплати Товару, Покупець сплачує на вимогу Постачальника пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення оплати. При простроченні оплати на строк понад 10 (десять) календарних днів, Покупець зобов`язується додатково виплатити Постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 24 (двадцять чотири) % річних від суми прострочення заборгованості, починаючи з 11 (одинадцятого) дня прострочення, до дня фактичної оплати;
- пункт 9.5.: Нарахування штрафних санкцій, відповідно до умов цього Договору, не обмежується 6-місячним строком, а здійснюється та сплачується за весь час прострочення виконання зобов`язання, а також збільшується позовна давність про стягнення неустойки до 3-х років.
Згідно видатковою накладною №12/04007 від 12.04.2025 ТОВ "Агросем" було передано ТОВ "Агролокація" товар - Електронний блок управління, на суму 61 100,00 грн (разом із ПДВ).
Вищезазначена видаткова накладна підписана уповноваженими представниками сторін (Постачальником - 14.04.2025, Покупцем - 17.04.2025) та скріплена печаткою останнього без жодних претензій та/або зауважень.
Вартість поставленого товару була частково сплачена ТОВ "Агролокація" на суму 27 690,00 грн, що підтверджується кредитовим повідомленням від 25.08.2025 номер платежу №455 на суму 10 000,00 грн, а також платіжними інструкціями №825 від 29.10.2025 на суму 5690,00 грн та №866 від 04.11.2025 на суму 12 000,00 грн.
Жодних інших доказів оплати матеріали справи не містять та не були надані Відповідачем.
У зв`язку з несплатою у повному обсязі ТОВ "Агролокація" вартості поставленого товару за Договором поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки №23.11.23-279 від 23.11.2023, ТОВ "Агросем" звернулося з даним позовом до суду.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідності до статті 509 ЦК України та статті 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За приписами частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Аналогічне положення мітиться в частині 1 статті 526 ЦК України.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання договору №23.11.23-279 від 23.11.2023, суд дійшов висновку, що такий за своєю правовою природою є договором поставки, за яким, відповідно до статті 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Аналогічні положення містяться також і в статті 265 ГК України.
Отже, укладення ТОВ "Агросем" та ТОВ "Агролокація" Договору №23.11.23-279 від 23.11.2023 було спрямоване на отримання останнім товару та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати.
Щодо ціни товару та суми заборгованості Відповідача.
У своєму позові ТОВ "Агросем" просить суд стягнути заборгованість за поставлений товар з урахуванням скоригованої вартості цього товару, з огляду на збільшення курсу іноземної валюти - євро.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).
За положеннями статті 691 ЦК України Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина 1).
Якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару. Якщо продавець прострочив виконання обов`язку щодо передання товару, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на день передання товару, встановлений у договорі, а якщо такий день не встановлений договором, - на день, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Положення цієї частини про визначення ціни товару застосовуються, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання (частина 3).
Відповідно до положень статті 524 ЦК України (валюта зобов`язання) зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Також статтею 533 ЦК України (Валюта виконання грошового зобов`язання) передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (частина 1).
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина 2).
Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3).
З огляну на зазначене суд дійшов до таких висновків: 1) за загальним правилом зобов`язання має бути виражене і підлягає оплаті у гривнях, водночас сторони мають право визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а також з метою визначення суми, що підлягає сплаті у гривні, погодити порядок перерахунку суми платежу у гривні пропорційно до зміни курсу гривні до іноземної валюти; 2) у випадку якщо грошове зобов`язання певним чином виражене в іноземній валюті, то у складі такого зобов`язання виокремлюються два взаємопов`язаних елементи: валюта зобов`язання (грошова одиниця, в яких нарахована сума зобов`язання, що дає змогу визначити її вартісне значення) та валюта платежу (грошові знаки, що є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких має відбуватися їх фактичне виконання).
Як було раніше встановлено судом, згідно пункту 3.1. Договору ціна за одиницю товару та загальна вартість товару зазначаються Сторонами у специфікаціях та/або видаткових накладних.
Відповідно до пункту 3.2. Договору протягом строку дії цього Договору, грошові зобов`язання Покупця існують та підлягають сплаті у гривні. Оскільки Товар має імпортну складову, Сторони визначають еквівалент ціни в іноземній валюті на дату, що передує даті підписання специфікації або на дату оформлення видаткової накладної, якщо специфікацію на Товар/його партію, не було підписано;
Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами специфікації по вказаному Договору №23.11.23-279 від 23.11.2023.
У той же час, як було раніше встановлено судом, ТОВ "Агросем" було передано ТОВ "Агролокація" товар - Електронний блок управління, на суму 61 100,00 грн (разом із ПДВ) на підставі видаткової накладної №12/04007 від 12.04.2025.
Дослідивши зміст вищезазначеної видаткової накладної, суд констатує, що в ній ціну товару було виражено саме у національній валюті - гривні, а не в іноземній (євро).
Доказів визначення вартості товару у грошовому еквіваленті в іноземній валюті (євро) матеріали справи не містять та не було доведено Позивачем.
Таким чином, вимога про сплату корегування загальної вартості неоплаченого товару з підстав збільшення курсу продажу євро до гривні є необґрунтованою.
Оскільки Відповідачем було сплачено на користь Позивача лише 27 690,00 грн, неоплаченим залишився Товар на суму 33 410,00 грн (61 100,00 грн - 27 690,00 грн).
Щодо моменту виникнення грошових зобов`язань Відповідача перед Позивачем.
За доводами ТОВ "Агросем" товар було поставлено 12.04.2025, а тому його вартість повинна була бути сплачена не пізніше 13.04.2025.
Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Положеннями частини 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з частиною 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Відповідно до частини 1 статті 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.
У пункті 3.4. Договору передбачено, що Покупець зобов`язується оплатити Товар протягом 1 (одного) календарного дня з моменту його отримання за видатковою накладною, якщо інший строк не визначений в специфікації до даного Договору чи видатковій накладній. 
За умовами пункту 4.1. Договору поставка Товару здійснюється окремими партіями на умовах та у строки, визначені в специфікаціях до цього Договору. У випадку, якщо між Сторонами не буде підписано специфікацію на поставку Товару, але Товар фактично буде поставлений згідно видаткової накладної, у якій буде посилання на Договір, така видаткова накладна прирівнюється до специфікації і Сторони визнають, що строк передачі Товару - це строк оформлення видаткової накладної.
Відповідно до пункту 4.2. договору приймання Товару за кількістю, асортиментом, комплектністю та видимими недоліками, здійснюється Покупцем у день його отримання від Постачальника. Приймання Товару по кількості здійснюється уповноваженими представниками Сторін відповідно до накладної. Підписання Покупцем видаткової накладної, також засвідчує факт передачі разом з Товаром усієї товаросупровідної документації;
Право власності, а також ризик випадкової загибелі або пошкодження Товару, переходить від Постачальника до Покупця, з моменту передачі Товару за видатковою накладною та підписання її уповноваженими представниками сторін (пункт 4.4. Договору).
Враховуючи надання законодавцем диспозитивного права сторонам договору на власний розсуд встановлювати момент виникнення обов`язку з оплати товару, відсутність доказів складення специфікації та невизначення такого строку у видатковій накладній, на переконання суду, такий строк визначено саме у пункті 3.4. Договору, а саме протягом 1 (одного) календарного дня з моменту його отримання за видатковою накладною.
Як було раніше встановлено судом, ТОВ "Агросем" було передано ТОВ "Агролокація" товар за видатковою накладною №12/04007 від 12.04.2025.
Також судом встановлено, що вищезазначена видаткова накладна підписана уповноваженими представниками сторін (Постачальником - 14.01.2025, Покупцем - 17.04.2025) та скріплена печаткою останнього без жодних претензій та/або зауважень.
Таким чином, товар повинен був повністю оплачений 18.04.2025, відповідно, 19.04.2025 - початок прострочення.
Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з доводами Позивача про передачу товару 12.04.2025 та виникнення у Відповідача грошових зобов`язань до 13.04.2025, оскільки:
- такі висновки гуртуються на неправильному тлумаченні умов Договору (пункт 4.1. встановлює саме обов`язок для Позивача щодо строку поставки товару);
- сам Позивач підписав вказаний документ лише 14.04.2025;
- Позивачем не взято до уваги, що 12.04.2025 та 13.04.2025 є вихідними днями (субота та неділя), а у відповідності до положень частини 5 статті 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 ЦК України кваліфікується як порушення зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ "Агролокація" своїх зобов`язань за Договором №23.11.23-279 від 23.11.2023 щодо оплати вартості поставленого товару у розмірі 33 410,00 грн (61 100,00 грн - 27 690,00 грн), строк оплати якого настав, суд дійшов висновку про наявність у Відповідача основної суми заборгованості у вищезазначеному розмірі.
При цьому, суд зазначає, виходячи з положень статті 14 та частини 2 статті 237 ГПК України, суд не може виходити за межі позовних вимог, зокрема в частині визначення присічного терміну нарахування.
Оскільки у прохальній частині Позивачем заявлено до стягнення 33 310,00 грн, тому до стягнення підлягає саме той розмір заборгованості, який просить Позивач, а не обґрунтований - 33 410,00 грн.
Також у зв`язку із несвоєчасною оплатою, Позивачем заявлено до стягнення 984,74 грн 3% річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, з яких:
1) 672,93 грн, нарахованих з 14.04.2025 по 25.08.2025 на суму боргу у розмірі 61 100,00 грн;
2) 273,00 грн, нарахованих з 26.08.2025 по 29.10.2025 на суму боргу у розмірі 51 100,00 грн;
3) 22,39 грн, нарахованих з 30.10.2025 по 04.11.2025 на суму боргу у розмірі 45 410,00 грн;
4) 16,42 грн, нарахованих з 05.11.2025 по 10.11.2025 на суму боргу у розмірі 33 310,00 грн.
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 ЦК України.
За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, передумовою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат є несвоєчасне виконання боржником грошового зобов`язання (частина друга статті 625 ЦК України), внаслідок чого у боржника виникає обов`язок сплатити кредитору, зокрема, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).
Таким чином, зобов`язання зі сплати як 3% річних, як і інфляційних втрат, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.0.2020 у справі №910/4590/19; пункт 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).
Дослідивши наданий Позивачем розрахунок 3% річних, суд вважає його необґрунтованим, оскільки Позивачем неправильно визначено момент прострочення виконання Відповідачем грошового зобов`язання та неправильно визначено періоди нарахування (включено до періодів дати фактичних оплат).
Разом із цим, з огляну на приписи статті 14 та частини 2 статті 237 ГПК України, в останньому періоді суд бере базу нарахування, визначену Позивачем, - 33 310,00 грн, а не обґрунтовану суму заборгованості - 33 410,00 грн.
Таким чином, за розрахунком суду, обґрунтований розмір 3% річних становить 946,69 грн, з яких:
1) 642,81 грн, нарахованих з 19.04.2025 по 24.08.2025 на суму боргу у розмірі 61 100,00 грн;
2) 268,80 грн, нарахованих з 26.08.2025 по 28.10.2025 на суму боргу у розмірі 51 100,00 грн;
3) 18,66 грн, нарахованих з 30.10.2025 по 03.11.2025 на суму боргу у розмірі 45 410,00 грн;
4) 16,42 грн, нарахованих з 05.11.2025 по 10.11.2025 на суму боргу у розмірі 33 310,00 грн.
Також Позивачем заявлено до стягнення 7 913,55 грн 24% річних, нарахованих на підставі статті 536 ЦК України, частини 5 статті 694 ЦК України та пункту 9.2. Договору:
1) 5 383,49 грн, нарахованих з 14.04.2025 по 25.08.2025 на суму боргу у розмірі 61 100,00 грн;
2) 2 184,00 грн, нарахованих з 26.08.2025 по 29.10.2025 на суму боргу у розмірі 51 100,00 грн;
3) 214,65 грн, нарахованих з 30.10.2025 по 04.11.2025 на суму боргу у розмірі 45 410,00 грн;
4) 131,41 грн, нарахованих з 05.11.2025 по 10.11.2025 на суму боргу у розмірі 33 310,00 грн.
На відміну від укладення договору купівлі-продажу з умовою про попередню оплату (ст. 693 ЦК України) не забороняється укладення договорів, за якими оплата здійснюється пізніше, ніж момент передання самого товару. Така форма договору купівлі-продажу має назву продажу товару у кредит (ст. 694 ЦК України).
Згідно з частиною 5 статті 694 ЦК України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.
Відповідно до частини 1 статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (частина 2 статті 536 ЦК України).
За своєю правовою природою проценти є винагородою (платою) за користування грошовими коштами.
Термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17).
Абзацом 2 пункту 9.2. Договору передбачено, що при простроченні оплати на строк понад 10 (десять) календарних днів, Покупець зобов`язується додатково виплатити Постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 24 (двадцять чотири) % річних від суми прострочення заборгованості, починаючи з 11 (одинадцятого) дня прострочення, до дня фактичної оплати.
Дослідивши наданий Позивачем розрахунок вказаних процентів, суд вважає його необґрунтованим, з підстав зазначених у розрахунку 3% річних за статтею 625 ЦК України, а також не враховано, що проценти за пунктом 9.2. Договору нараховуються з одинадцятого дня прострочення.
Таким чином, за розрахунком суду, обґрунтований розмір процентів за пунктом 9.2. Договору становить 7 171,79 грн, з яких:
1) 4 740,69 грн, нарахованих з 29.04.2025 по 24.08.2025 на суму боргу у розмірі 61 100,00 грн;
2) 2 150,40 грн, нарахованих з 26.08.2025 по 28.10.2025 на суму боргу у розмірі 51 100,00 грн;
3) 149,29 грн, нарахованих з 30.10.2025 по 03.11.2025 на суму боргу у розмірі 45 410,00 грн;
4) 131,41 грн, нарахованих з 05.11.2025 по 10.11.2025 на суму боргу у розмірі 33 310,00 грн.
Також Позивачем заявлено до стягнення 10 175,82 грн пені, нарахованої на підставі статті 549 ЦК України та пункту 9.2. Договору:
1) 6 953,68 грн, нарахованих з 14.04.2025 по 25.08.2025 на суму боргу у розмірі 61 100,00 грн;
2) 2 821,00 грн, нарахованих з 26.08.2025 по 29.10.2025 на суму боргу у розмірі 51 100,00 грн;
3) 231,40 грн, нарахованих з 30.10.2025 по 04.11.2025 на суму боргу у розмірі 45 410,00 грн;
4) 169,74 грн, нарахованих з 05.11.2025 по 10.11.2025 на суму боргу у розмірі 33 310,00 грн.
Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня.
Відповідно до частини 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Вищенаведеними положеннями законодавства передбачалося, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).
За положеннями абзацу 1 пункту 9.2. Договору пункт 9.2. у випадку порушення строків та/або умов оплати Товару, Покупець сплачує на вимогу Постачальника пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення оплати.
Також, у відповідності до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Нарахування штрафних санкцій, відповідно до умов цього Договору, не обмежується 6-місячним строком, а здійснюється та сплачується за весь час прострочення виконання зобов`язання, а також збільшується позовна давність про стягнення неустойки до 3-х років (пункт 9.5. Договору).
Разом із цим, 09.01.2025 було прийнято Закон України "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб" (далі - Закон №4196-IX), яким визнано Господарський кодекс України таким, що втратив чинність, з дня введення в дію цього Закону (пункт 3 стаття 17).
Відповідно до абзацу 3 пункту 1 статті 17 Закону №4196-IX цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності.
28.02.2025 Закон №4196-IX набрав чинності та 28.08.2025 був введений в дію.
Також Законом №4196-IX від 09.01.2025 частину третю статті 549 ЦК України доповнено абзацом другим, згідно якого боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
У силу статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Дослідивши наданий Позивачем розрахунок пені, суд вважає його необґрунтованим, з підстав зазначених у розрахунку 3% річних за статтею 625 ЦК України.
Таким чином, за розрахунком суду, обґрунтований розмір пені за пунктом 9.2. Договору становить 9 782,50 грн, з яких:
1) 6 642,32 грн, нарахованих з 19.04.2025 по 24.08.2025 на суму боргу у розмірі 61 100,00 грн;
2) 2 777,60 грн, нарахованих з 26.08.2025 по 28.10.2025 на суму боргу у розмірі 51 100,00 грн;
3) 192,84 грн, нарахованих з 30.10.2025 по 03.11.2025 на суму боргу у розмірі 45 410,00 грн;
4) 169,74 грн, нарахованих з 05.11.2025 по 10.11.2025 на суму боргу у розмірі 33 310,00 грн.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 ГПК України).
Отже, позов ТОВ "Агросем" підлягає частковому задоволенню.
Судовий збір згідно статті 129 ГПК України та з урахуванням положень частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 129, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролокація" (03127, місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 93; ідентифікаційний код 44219433) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" (04073, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 9В; ідентифікаційний код 30967207) 33 310 (тридцять три тисячі триста десять) грн 00 коп. основного боргу, 946 (дев`ятсот сорок шість) грн 69 коп. 3% річних, 7 171 (сім тисяч сто сімдесят одну) грн 79 коп. 24% річних, 9 782 (дев`ять тисяч сімсот вісімдесят дві) грн 50 коп. пені та 2 301 (дві тисячі триста одну) грн 49 коп. судового збору.
3. В іншій частині позову відмовити.
4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Сергій МУДРИЙ