Справа № 149/2638/25
Провадження № 22-ц/801/52/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року	Справа № 149/2638/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Матківської М. В., Сопруна В. В.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гончарук-Аліфанової О. Ю. в залі суду в м. Хмільник Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін,
у цивільній справі № 149/2638/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
Короткий зміст вимог
У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (далі – ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс») через систему «Електронний суд» звернулося в місцевий суд з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7534063 від 31 січня 2024 року в розмірі 30 764,60 грн та судових витрат. 
Позов мотивований тим, що 31 січня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 7534063, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 10 100,00 грн, строком на 363 дні, шляхом переказу їх на платіжну карту № НОМЕР_1 , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування. В ході укладення договору факторингу № 30.09/24-Ф від 30 вересня 2024 року позивач набув права вимоги за вищевказаним договором. Оскільки ОСОБА_1 умови договору належним чином не виконувала, станом на 30 вересня 2024 року у неї утворилась заборгованість в розмірі 30 764,60 грн, з яких 10 100,00 - заборгованість за кредитом, 20 664,60 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.5 кредитного договору. 
За вказаних обставин позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 30 764,60 грн, судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 7534063 від 31 січня 2024 року в розмірі 30 764 грн 60 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» судовий збір в розмірі 2 422 грн 00 коп. та 5 000 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з наявності спірних правовідносин між сторонами, які належать до договірних зобов`язань, а саме випливають з договору кредиту, тому порушені відповідачем права позивача підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 7534063 від 31 січня 2024 року в розмірі 30 764,60 грн. При цьому підстав для зменшення розміру стягуваних відсотків судом не встановлено, оскільки вони нараховані в порядку ст. 1048, 1046-1 ЦК України, а не як міра відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, їх розмір був погоджений відповідачем при укладанні кредитного договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, ОСОБА_1 28.10.2025 через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 100 грн. та суми прострочених платежів по процентах у розмірі 9 494,00 грн. При цьому посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, зокрема судом першої інстанції не враховано практику Верховного Суду щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Сопрун В. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 листопада 2025 року, після усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі, надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 листопада 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 20 664,60 грн, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить 10 100 грн.
Вказує, що первісний кредитор розрахував заборгованість по процентам за користування кредитом за денною ставкою 2,2 %, що є порушенням норм Закону України «Про споживче кредитування». Так, відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Зі змісту здійсненого відповідачем контр-розрахунку вбачається, що розмір нарахованих відсотків, що відповідає частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» у 1% має становити не 20 664,60 грн, а 9 494,00 грн.
А тому, вважає, що у спірних правовідносинах, судом не було враховано норми Законів України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування» та правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Крім того, відповідач вважає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача за договором факторингу N 30.09/24-Ф від 30.09.2024, при цьому її не повідомляли про заміну кредитора на нового.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зокрема вказує, що на момент укладення кредитного договору нарахування відсотків у розмірі 2,2 % повністю відповідало пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Окрім цього, за складання та подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року у цивільній справі № 149/2638/25, просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн., на підтвердження чого суду буде надано протягом 5 днів з дати винесення рішення відповідні документи понесення витрат на правову допомогу.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 31 січня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 7534063, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 10 100,00 грн, строком на 363 дні, шляхом переказу їх на платіжну карту № НОМЕР_1 , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування.
Також, під час укладення вищевказаного кредитного договору, відповідачем 31 січня 2024 року підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Таблицю обчислення загальної вартості кредиту (Додаток № 1 до договору) та Паспорт споживчого кредиту.
Відповідачу кредитні кошти були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору, що підтверджено повідомленням листом ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20241014-1/1 від 14 жовтня 2024 року та не оспорюється відповідачем.
Таким чином, ТОВ «АВЕНТУС Україна» умови договору виконало в повному обсязі, а відповідач, не сплативши жодного платежу за кредитним договором, умов договору не виконала, коштів не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість.
30 вересня 2024 року ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» уклали договір факторингу № 30.09/24-Ф, згідно умов якого останнє набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно боржників ТОВ «АВЕНТУС Україна», зокрема до ОСОБА_1 за договором № 7534063 від 31 січня 2024 року. 
Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 7534063 від 31 січня 2024 року становить 30 764,60 грн, з яких 10 100,00 - заборгованість за кредитом, 20 664,60 грн заборгованість за нарахованими процентами.

Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, зазначена справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним критеріям рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконала зобов`язань за кредитним договором, не повернула кредит та платежі за користування кредитом у визначений строк та розмірі, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись в повному обсязі з таких підстав.
Судом встановлено, що 31 січня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 7534063 (а.с.12-20).
За змістом пункту 1.3 договору, сума кредиту складає 10100 грн.
На підставі пункту 1.4 договору, строк кредиту 363 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 3 днів.
Згідно із пунктом 1.5.1 договору, стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у пункті 1.4 цього договору.
Відповідно до пункту 2.1 договору, кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
За повідомлення ТОВ «Пейтек» від 14.10.2024 №20241014-1/1 відповідно до договору між ТОВ «Пейтек» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» про організацію переказу грошових коштів від 16 лютого 2022 року №160222-1 були успішно перераховано кошти на картку № № НОМЕР_1 в сумі 10100 грн 31.01.2024 (а.с.25зворот).
30 вересня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 30.09/24-Ф, відповідно до умов якого останнє набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно боржників ТОВ «АВЕНТУС Україна», зокрема до ОСОБА_1 за договором № 7534063 від 31 січня 2024 року.
Відповідно до пункту 1.2 вказаного Договору перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Реєстр боржників – підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
Згідно з п. 3.2. Договору загальна сума прав вимоги, що відступаються за Договором, складає 60 201 725, 87 грн.
Відповідно до копії платіжної інструкції № 1482 від 30.09.2024 ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» сплатило ТОВ «Авентус Україна» згідно з Договором факторингу № 30.09/2024-Ф від 30.09.2024, без ПДВ, 1 679 909, 87 грн.
З копії витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 30.09/2024-Ф від 30 вересня 2024 року вбачається, що ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло права грошової вимоги, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 7534063 від 31 січня 2024 року в сумі 30 764,60 грн
Завірену копію договору факторингу № 30.09/24-Ф від 30 вересня 2024 року долучено позивачем до матеріалів справи через систему «Електронний суд» разом з завіреними копіями платіжної інструкції про оплату за Договором факторингу, Акту приймання передачі Реєстру боржників до Договору факторингу та витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу (а.с.42-47).
Згідно з наданим товариством розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 7534063 від 31 січня 2024 року становить 30 764,60 грн, з яких 10 100,00 - заборгованість за кредитом, 20 664,60 грн заборгованість за нарахованими процентами (а.с.27-32).
Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18)
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Відповідно до статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не заперечує проти факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів.
Отже, факт укладення договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 10 100 грн апеляційний суд вважає доведеним повністю.
Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідачки з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким позичальник ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни; б) дарування; в) факторингу, (див. постанову Верховного суду від 07.10.2018 у справі №243/11704/15-ц).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем доведено факт відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не надала суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується.
Указаний договір факторингу є чинним, його дійсність ніким не оспорено, а тому підлягає до виконання.
З огляду на викладене позивач підтвердив свій процесуальний статус щодо права вимоги за кредитним договором № 7534063 від 31 січня 2024 року, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», як новий кредитор, звертаючись до суду з позовом, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24 грудня 2023 року згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроєкту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроєкту.
Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Договір про надання споживчого кредиту № 7534063 укладений 31 січня 2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому положення п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.
Разом з тим, зі змісту положень частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» убачається, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Частиною четвертою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.
Пунктом 1-2 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено поняття «денна процентна ставка» як загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Тобто, денна процентна ставка є розрахунковою величиною за спеціальною формулою, що базується на показниках загальних витрат за споживчим кредитом, його загальним розміром та строком кредитування, максимальний розмір якої визначений вказаним вище Законом.
Згідно з п. 1.7.1 договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2,20% в день. Розрахунок денної процентної ставки за формулою наведеною в Законі України «Про споживче кредитування» становить: (80658,60 грн/10100,00 грн)/363 дн.*100%=2,20% в день.
Відповідно, визначений договором розмір денної процентної ставки не відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з п. 1.5.1, 1.5.2 договору, сторонами погоджена стандартна фіксована процентна ставка за користування кредитом - 2,20% в день та знижена процентна ставка за кредитом в розмірі 2,09% в день.
Таким чином, з урахуванням положень частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», розрахунок заборгованості за відсотками за договором про надання споживчого кредиту слід проводити з урахуванням максимальної денної процентної ставки 1% визначеної частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Отже доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
Зі змісту позовної заяви убачається, що позивач просить стягнути відсотки за користування кредитом за 94 дні. Сума отриманого кредиту – 10 100 грн.
Отже заборгованість відповідача по несплачених процентах за договором про надання споживчого кредиту №7534063 від 31.01.2024 становить та підлягає задоволенню в сумі 9 494 грн (10 100 грн * 1% * 94 дні (з 31.01.2024 по 03.05.2024)), заборгованість за тілом кредиту – 10 100 грн.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції не врахував зміни, внесені до Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, а тому рішення в частині стягнення процентів підлягає скасуванню з постановленням нового: про часткове задоволення цієї вимоги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини1 статті 374ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 376 ЦПК України).
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором є таким, що постановлене з помилковим застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.
З огляду на викладене, рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року підлягає скасуванню в частині стягнення процентів за кредитним договором з постановленням нового: про часткове задоволення цієї позовної вимоги з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Позивач поніс такі витрати: 2 422,40 грн по сплаті судового збору за подання позову (а. с. 63), суд першої інстанції зменшив розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та визначив їх розмір 5 000 грн (в цій частині рішення не оскаржується). Отже, для цілей розподілу судових витрат слід брати судові витрати позивача в розмірі 7 422,40 грн (2 422,40 + 5 000).
Відповідач сплатила при поданні апеляційної скарги 3 633,60 грн судового збору (а. с. 148).
Ціна позову становить 30 764,60 грн, до задоволення підлягає 19 594 грн, що становить 63,69% .
З огляду на принцип пропорційності (частина перша, друга статті 141 ЦПК України), з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 4 727,32 грн (7 422,40 грн х 63,69 %).
Відповідно з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення 1 319,36 грн за подання апеляційної скарги (3 633,60 грн х 36,31%).
З огляду на приписи частини десятої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 407,96 грн (4 727,32 – 1 319,36).
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384, 398 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частковою.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 20 664 грн 60 коп. та в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» 9 494 (дев`ять тисяч чотириста дев`яносто чотири) грн 00 коп. заборгованості за процентами за кредитним договором № 7534063 від 31 січня 2024 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» 3 407 (три тисячі чотириста сім) грн 96 коп. понесених судових витрат.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» 10 100 грн 00 коп. заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № 7534063 від 31 січня 2024 року, - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий          Ю. Б. Войтко

Судді:          М. В. Матківська

В. В. Сопрун