14.01.26
22-ц/812/131/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року м. Миколаїв

справа №490/1498/25
провадження №22-ц/812/131/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Лівшенком О. С.,
без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 26 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шолох Л. М. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі – АТ «Таскомбанк» або Банк) подало до суду зазначений вище позов, який обґрунтовувало наступним.
25 березня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №6495318364, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 139 288,15 грн зі сплатою річних процентів за ставкою 0,01% від суми боргу та щомісячних процентів за ставкою 3% від суми кредиту, строк користування – 36 місяців.
17 грудня 2021 року права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору факторингу №171221.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 23 січня 2025 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 194 483,36 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 107 774,15 грн, заборгованості за річними процентами у сумі 11,51 грн, заборгованості за щомісячними процентами у сумі 86 697,70 грн. 
Посилаючись на неналежне виконання відповідачкою умов кредитного договору, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 194 483,36 грн та судовий збір.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 26 вересня 2025 року АТ «Таскомбанк» відмовлено у задоволенні позову.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів переходу права вимоги до боржника за кредитним договором №6495318364 від 25.03.2021, який укладено між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог Банку.
Обґрунтовуючи скаргу, АТ «Таскомбанк» зазначало, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову Банку. Апелянт стверджував, що отримав право вимоги до боржника на підставі договору факторингу №171221 від 17.12.2021 та витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

25 березня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №6495318364, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 139 288,15 грн зі сплатою річних процентів за ставкою 0,01% від суми боргу та щомісячних процентів за ставкою 3% від суми кредиту, строк користування – 36 місяців.
17 грудня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (Клієнт) та АТ «Таскомбанк» (Фактор) уклали договір факторингу №171221, за умовами якого Фактор зобов`язався передати (сплатити) Клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язався відступити Факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним (пункт 2.1 договору).
Пункти 1.1, 2.3 договору факторингу регламентують, що право вимоги означає усі належні Клієнту на дату відступлення права вимоги права грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами щодо повернення сум основної заборгованості (кредиту, овердрафту тощо), сплати нарахованих процентів за користування коштами, та штрафних санкцій в обсязі, визначеному станом на дату відступлення права вимоги, а також право нараховувати за умовами кредитних договорів і вимагати від позичальника сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та будь-яких інших платежів згідно з кредитними договорами та платежів, передбачених чинним законодавством, включаючи права вимоги за кредитним договором, що можуть виникнути в майбутньому. 
Відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від Клієнта до Фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно з додатком №2 до цього договору, але не раніше оплати Фактором суми, зазначеної в п.3.1 договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває усі права вимоги визначені цим договором та всі права вимоги за договорами поруки. Сторони підписують акт прийому-передачі реєстру прав вимог в день здійснення оплати суми фінансування згідно з п.3.1 цього договору.
Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з актом прийому-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу №171221 від 17.12.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (Клієнт) передав, а АТ «Таскомбанк» (Фактор) прийняв реєстр прав вимог кількістю 1 одиниця, після чого, з урахуванням п.2.1 договору факторингу, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги боргу від позичальників і Фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів. Загальна сума заборгованості складає 512 057 517,95 грн. Кількість кредитних договорів становить 20 447 одиниць. Реєстр прав вимоги передано в повному обсязі відповідно до умов договору факторингу №171221 від 17.12.2021, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає (а.с.49).
Відповідно до меморіального ордеру №833437008 від 17.12.2021 АТ «Таскомбанк» сплатило ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за договором факторингу №171221 від 17.12.2021 грошові кошти у сумі 467 336 417,92 грн (а.с.56).
Згідно з реєстром прав вимог за договором факторингу №171221 від 17.12.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передало, а АТ «Таскомбанк» прийняло право вимоги до ОСОБА_1 на суму 117 985,20 грн, з яких заборгованість за кредитом у сумі 116 074,45 грн, заборгованість за річними процентами у сумі 0,51 грн, заборгованість за щомісячними процентами у сумі 1910,24 грн.
З виписки по рахунку та розрахунку заборгованості випливає, що відповідачка здійснила часткове погашення заборгованості, у зв`язку з чим у межах дії кредитного договору у неї утворилася заборгованість за кредитним договором у сумі 194 483,36 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 107 774,15 грн, заборгованості за річними процентами у сумі 11,51 грн, заборгованості за щомісячними процентами у сумі 86 697,70 грн.
Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки та розмір процентів визначаються кредитним договором. 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Норми статей 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг – це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 сформулювала висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів переходу до нього права вимоги до боржника за кредитним договором №6495318364 від 25.03.2021, який укладено між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 .
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Зміст договору факторингу №171221 від 17.12.2021 та додатків до нього, а саме акту прийому-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу та реєстру прав вимог за вказаним договором свідчать, що до АТ «Таскомбанк» перейшло право вимоги за кредитним договором №6495318364 від 25.03.2021, який укладено між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 .
За такого висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову Банку через вказану вище обставину є помилковим, що тягне за собою скасування рішення суду.
Оскільки належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 кредитного договору №6495318364 від 25.03.2021, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальниці кредитних коштів та невиконання останньою зобов`язань з повернення кредитних коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами у сумі 194 483,36 грн, а також перехід прав вимоги за цим договором до АТ «Таскомбанк», то колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог Банку у сумі, яка була вказаним ним у позовній заяві. Вказані Банком нарахування відповідають умовам кредитного договору та договору факторингу, який передбачає можливість нарахування фактором платежів після укладання договору факторингу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ «Таскомбанк» підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог Банку.

Щодо судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з вимогами статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, скасував рішення суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі, то наявні підстави для відшкодування відповідачкою позивачу судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги на суму 6056 грн (2422,40 + 3633,60) грн.
Оскільки позивач при поданні позовної заяви та апеляційної скарги сплатив зайвий судовий збір у сумі 654 грн, то він підлягає поверненню йому з Державного бюджету України.
Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити.
Заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 26 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором №6495318364 від 25.03.2021 у сумі 194 483,36 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 107 774,15 грн, заборгованості за річними процентами у сумі 11,51 грн та заборгованості за щомісячними процентами у сумі 86 697,70 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційного скарги у сумі 6056 грн.
Повернути Акціонерному товариству «Таскомбанк» з Державного бюджету України 654 грн, які були сплачені ним як судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги на підставі платіжних інструкцій №1139457950 від 05 травня 2023 року та №1097 від 27 жовтня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий   О. В. Локтіонова

 
Судді  Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

 
Повне судове рішення складено 15 січня 2026 року.