Справа № 161/17115/25 	Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М. 	
Провадження № 22-ц/802/160/26  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником Плечуком Олегом Петровичем, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року ТОВ ФК "Процент" звернулося до суду із даним позовом, який обґрунтований тим, що 12 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №874-643-2, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн строком на 365 днів (до 11.10.2024) шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Даний кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору 12.10.2023 року о 19:40:25 год. електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 595381 в особистому кабінеті відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», після чого кредитні кошти були відправлені відповідачу 12.10.2023 року на платіжну картку, емітовану АТ «Універсал Банк».
Зазначав, що, починаючи з 22.10.2023 року, відповідач не виконує незалежним чином умови договору та має кредитну заборгованість.
Вказував на те, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 12.08.2025 становить 68875,00 грн, у тому числі за нарахованими та несплаченими процентами за період з 12.10.2023 року по 11.10.2024 року – 63875 грн, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом та графіку платежів.
Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за кредитним договором №874-643-2 від 12.10.2023 року в сумі 68875 грн за період з 12.10.2023 року по 11.10.2024 року та понесені судові витрати по справі.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за кредитним договором № 874-643 від 12.10.2023 року в розмірі 68875 грн, яка складається з: 5000 грн – заборгованість за кредитом, 63875 грн – заборгованість за нарахованими процентами з 12.10.2023 року по 11.10.2024 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» понесені витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2422,40 грн та понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Не погодившись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими , невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи,  порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів та в частині стягнення судових витрат. Просив ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Процент» до нього про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за кредитним договором № 874-643-2 від 12.10.2023 та стягнути з ТОВ «ФК «Процент» на його користь сплачений судовий збір в розмірі 3 633,60 грн.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що сторона відповідача звертала увагу суду, що нараховані проценти, що в 12 разів перевищують тіло кредиту, є очевидно надмірними. Нарахування таких процентів не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Апелянт зазначає, що він проходить військову службу за контрактом з 13.02.2021 і по теперішній час перебуває на військовій службі у Збройних Силах України. Брав та бере участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, а тому вважає, що у позивача були відсутні правові підстави для нарахування йому процентів за користування кредитними коштами, а в суду першої інстанції - підстав для стягнення з нього цих коштів. На підтвердження проходження військової служби суду першої інстанції ним було надано ряд доказів, а саме, копія довідки від 16.09.2025; копія довідки від 16.10.2025, копія посвідчення та копія військового квитка.
Зазначає, що судом першої інстанції взагалі не взято до уваги проходження ним військової служби та не зазначено мотиви відмови у взятті до уваги доводів сторони відповідача.
Апелянт вважає, що оскільки він є діючим військовослужбовцем та перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, а тому відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позовна вимога про стягнення процентів за кредитом є незаконною та такою, що не підлягає задоволенню. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що вказані відповідачем пільги не розповсюджуються на нього, оскільки ним не надано належних документів, передбачених роз`ясненням Міністерства оборони України у відповідь на запит Національного банку щодо застосування пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Вказував також, що відповідач перед укладенням кредитного договору ознайомився з Паспортом споживчого кредиту, в якому стисло у формі таблиці повідомляється про основні умови кредитування, а саме: сума кредиту, розмір процентної ставки, строк користування кредитом, розмір щомісячного платежу, з його змістом. Сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту.
Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із кредитодавцем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим.
Оскільки відповідач погодив зі своєї сторони такі умови кредитного договору, підписавши його зміст, а кредитний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником.
Згідно зі статтею 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи як малозначну, оскільки ціна позову становить 68875 грн.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення відсотків за користування кредитом, тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.
Дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині змінити з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ухвалюватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач допустив неналежне виконання умов договору, а відтак наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в межах заявлених позивачем вимог у загальному розмірі 68875 грн.
Проте з такими висновками суду колегія суддів погоджується частково, з огляду на таке.
Судом установлено, що 12 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №874-643-2 шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_1 , який зазначений у кредитному договорі, та з використанням позичальником одноразового ідентифікатора 595381. 
Згідно із п. 1.1 кредитного договору ТОВ «ФК «Процент» зобов`язалось надати ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у строки, визначені цим договором.
Відповідно до умов договору відповідач отримує кредит у розмірі 5000 грн строком на 365 днів (до 11.10.2024) шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_2 , емітовану АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (а.с. 15-24).
Як передбачено п. 1.2. кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних). 
Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. кредитного договору становить 365 днів. Відповідно до п.1.3. періодичність платежів зі сплати процентів становлять кожні 10 днів, що відображено в додатку № 1 до кредитного договору.
Судом установлено, що ТОВ «ФК «Процент» свої зобов`язання за вказаним договором виконало, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується довідкою ФК «Елаєнс» з якої вбачається, що ТОВ «ФК «Процент» було перераховано 12 жовтня 2023 року кредитні кошти в сумі 5000 грн на платіжну картку № НОМЕР_2 (а.с. 27).
Вказані обставини відповідачем також не оспорюються.
Згідно з розрахунком заборгованості станом на 11 жовтня 2024 року у відповідача утворилась заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами у розмірі 63875,00 грн за період з 12 жовтня 2023 року по 11 жовтня 2024 року (а.с. 28-36).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Аналізуючи надані позивачем докази та встановлені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність факту укладення між ТОВ «ФК «Процент» з однієї сторони та відповідачем з іншої кредитного договору в електронній формі та виконання кредитором своїх обов`язків за цим договором, а саме - надання грошових коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Разом з тим, апеляційний суд вважає підставними доводи апеляційної скарги та не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром заборгованості за процентами, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача, з огляду на таке.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У ст. ст. 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно із п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
З моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період, скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України; на момент подання позову в Україні діяв особливий період.
Статтею 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.
Як видно зі змісту листа Міністерства оборони України від 09 жовтня 2020 року № 321/6192, на який покликається позивач у відзиві на апеляційну скаргу, в ньому наведено перелік документів, що підтверджують статус військовослужбовця, серед яких є довідка форми № 5. Будь який інший документ, який підтверджував би проходження служби в особливий період у Збройних Силах України, не передбачений нормативними документами. 
Як убачається з копії військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 , довідки Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України за №1646 від 16 жовтня 2025року та довідки №1347 від 16 вересня 2025 року, відповідач з 13.02.2021 року проходить військову службу за контрактом по даний час (а.с.83, 85-87).
Зі змісту довідки Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України №1646 від 16 жовтня 2025 року форми №5 убачається, що ОСОБА_1 виконував службово-бойові завдання та з 15 серпня по даний час перебуває у службовому відрядженні для виконання службово-бойових завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, термін відрядження не визначений, дата прибуття з відрядження невідома.
Докази перебування боржника на військовій службі надано суду першої інстанції, що помилково не взято судом до уваги.
Однак, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 874-643-2 від 12 жовтня 2023 року проценти за користування позикою, які позивач просить стягнути з відповідача, нараховувались до 11 жовтня 2024 року включно і становлять 63875 грн, тобто після введення в дію на території України військового стану та перебування відповідача на військовій службі та виконання ним службово-бойових завдань із захисту інтересів держави. 
Як зазначає відповідач в апеляційній скарзі, довідкою підтверджено, що він в загальному упродовж 337 днів в період дії спірного кредитного договору виконував службово-бойові завдання та відповідно користувався наданими вказаним Законом пільгами щодо нарахування процентів за кредитним договором. Таким чином, за ці дні, враховуючи умови договору щодо розміру процентів – 3,5 % в день, слід зменшити суму боргу за нарахованими процентами на 58975 грн (із розрахунку 5000 грн тіла кредиту х 3,5% х 337 днів).
Отже, до стягнення підлягає заборгованість за процентами лише на суму 4900 грн (63875 грн – 58975 грн).
Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що за час проходження військової служби ОСОБА_1 як військовослужбовцю Збройних Сил України не повинні були нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за кредитним договором, оскільки на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Подібного правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21 .
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З огляду на викладене  колегія суддів у цій справі дійшла висновку про обґрунтованість наведеної в апеляційній скарзі підстави апеляційного оскарження судового рішення, тому доводи апеляційної скарги в частині незаконного нарахування відсотків за користування кредитом з урахуванням положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є обґрунтованими.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд не встановив усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами у повному обсязі, а тому ухвалене ним судове рішення в частині стягнення процентів за користування кредитом не може вважатися законним і обґрунтованим та підлягає зміні зі зменшенням суми заборгованості з 63875 грн до 4900 грн. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За звернення до суду із позовом ТОВ «ФК «Процент» сплатило 2422,40 грн судового збору, позов задоволено на 14%, відтак із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 339,14 грн та 420 грн витрат на професійну правничу допомогу .
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 3633,60 грн судового збору, його скарга задоволена на 92 %, то з позивача на його користь слід стягнути 3342,91 грн судового збору за звернення до суду із апеляційною скаргою.
Разом з тим, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, враховуючи наведені процесуальні норми, з позивача ТОВ «ФК «Процент» в користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути різницю у розмірах судових витрат в сумі 2583,77 грн.
Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 02 лютого 2026 року – дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 265, 268, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 384, 435 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником Плечуком Олегом Петровичем, задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2025 року у цій справі в частині розміру стягнутих процентів за користування кредитом змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором № 874-643-2 від 12 жовтня 2023 у розмірі 9900 (дев`ять тисяч дев`ятсот) гривень, з яких: 5000 (п`ять тисяч) гривень - тіло кредиту, 4900 (чотири тисячі дев`ятсот) гривень – проценти за користування кредитом за період з 12 жовтня 2023 року по 11 жовтня 2024 року.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» в користь ОСОБА_1 2583 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят три ) гривні 77 копійок судових витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді