ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
30 січня 2026 року (16:00)	Справа № 280/10365/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області; Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
24.11.2025 через підсистему «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач 2), в якій позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 від 02.09.2025 №104350010761 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до положень статті 55 Закону № 796-ХІІ;
зобов`язати відповідача 1 зарахувати позивачу до періодів проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення періоди з 26.04.1986 по 01.06.1996 та призначити й виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до положень статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 26.08.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулась до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте, ГУ ПФУ в Запорізькій області рішенням від 02.09.2025 №104350010761 відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю проживання станом на 1 січня 1993 - 2 роки. Позивач вважає рішення відповідача2 таким, що суперечить чинному законодавству, та не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому є протиправним та у судовому порядку підлягає скасуванню із зобов`язанням призначити їй пенсію. Беручи до уваги вищезазначене просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 01.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). 
15.12.2025 до суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 62598), в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі. Зокрема зазначає, що Згідно ст.55 Закону №796 передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, пенсійний вік знижується на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років. Так, періоди проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення позивача - 11 місяців. Враховуючи вищевикладене, відповідачем правомірно прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України №796 у зв`язку з відсутністю проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 1 січня 1993 року - 2 роки. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
17.12.2025 до суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 63004), в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі. Зокрема зазначає, що документи за принципом екстериторіальності не опрацьовувались відповідачем, а відтак просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.
Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, яка постійно проживає у зоні безумовного (обов`язкового) відселення (Категорія 2), що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 від 14.04.1993 (а.с.31).
26.08.2025 позивач звернулась до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 02.09.2025 №104350010761 позивачці відмовлено у призначенні пенсії відповідно п.2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 1 січня 1993 року - 2 роки.
У рішенні зазначено, що вік заявника 51 рік 2 місяці 17 днів. Страховий стаж становить років 34 роки 10 місяців 24 дні. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Періоди проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення - 11 місяців. 
До періодів проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не зараховано: 
- період роботи з 26.11.1990 по 01.11.1995 в Поліській районній лікарні згідно довідки №01-32/33 від 18.08.2025, оскільки дана установа була переміщена з зони безумовного (обов`язкового) відселення до зони посиленого радіологічного контролю (смт.Красятичі) та дата переміщення не відома;
- період роботи з 01.11.1995 по 01.06.1996 в Поліському районному вузлі зв`язку Обласного підприємства поштового зв`язку «Київоблпошта» - не зазначено куди з смт.Поліське підприємство переміщено;
- період з 01.04.1987 по 15.02.1991 згідно довідки №П17819 від 19.05.2025 можливо буде врахувати після надходження акту зустрічної перевірки підстави видачі вище зазначеної довідки;
- період навчання в середній школі згідно свідоцтва Б №826212 від 05.06.1989 з 26.04.1986 по 01.04.1987, оскільки відсутня довідка про період постійного проживання за вказаний період.
Вважаючи рішення відповідача 2 про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним, позивач звернулась до суду із вимогами про його скасування та зобов`язання відповідача 1 призначити пенсію.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ).
Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-ІV. Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років, починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з абзацом третім пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 4 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років
Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до абзацу третього пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.
Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі №556/1153/17.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.04.1987 по 15.02.1991 проживала та була зареєстрована в с.Мартиновичі, Поліського району, Київської області відповідно до запису в погосподарській книзі Мартиновицької сільської ради Поліського району Київської області № 3 (1986-1990 pp., особовий рахунок № НОМЕР_2 ) та погосподарській книзі Мартиновицької сільської ради Поліського району Київської області №5 (1991-1995 pp., особовий рахунок № 190).
Зазначена обставина підтверджується довідкою №П14964 від 22.04.2025, виданою Пирятинською міською радою Полтавської області (а.с.22).
ОСОБА_1 закінчила у 1989 році неповну середню школу у с.Мартиновичі, Поліського району, Київської області, що підтверджується свідоцтвом про неповну середню освіту серії НОМЕР_3 від 05.08.1989 (а.с.25).
Згідно постанови Кабінету Міністрів від 23.07.1991 №106, - с.Мартиновичі віднесено до зони посиленого радіологічного контролю внаслідок Чорнобильської катастрофи та відноситься до 2 категорії, що посвідчується довідкою №П14964 від 22.04.2025, виданою Пирятинською міською радою Полтавської області (а.с.22).
Щодо посилання відповідача 2 в оскаржуваному рішенні на не зарахування періоду навчання в середній школі згідно свідоцтва НОМЕР_3 від 05.06.1989, з 26.04.1986 по 01.04.1987, оскільки відсутня довідка про період постійного проживання за вказаний період, суд зазначає, що оскільки позивач станом на момент аварії - 26.04.1986 по 05.06.1989 навчалась у середній школі в с. Мартиновичі, Поліського району, Київської області, прив`язувало її до проживання у зазначеному місці, яке відноситься до 2 категорії, то вказаний період навчання слід розцінювати як період постійного проживання на території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Перебування ОСОБА_1 в зазначеному населеному пункті упродовж цього часу підтверджується свідоцтвом про неповну середню освіту, виданим у 1989 році, що свідчить про фактичне відвідування школи та проживання у селі Мартиновичі на постійній основі. Сам факт навчання в місцевій школі, без виїзду за межі населеного пункту, свідчить про безперервне проживання у відповідній зоні радіоактивного забруднення.
Враховуючи, що село Мартиновичі входить до переліку населених пунктів, віднесених до зони посиленого радіологічного контролю (2 категорії) відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23 липня 1991 року, проживання ОСОБА_1 на цій території у період з 26.04.1986 по 05.06.1989 надає підстави для зарахування цього періоду як такого, що враховується при визначенні права на пенсію із зменшенням пенсійного віку згідно з пунктом 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Також, як було зазначено вище, згідно примітки до п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII вимога щодо початкової величини зниження пенсійного віку, яка встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період є виконаною.
Згідно довідок №П14964 від 22.04.2025, №П17819 від 19.05.2025, виданих Пирятинською міською радою Полтавської області, вбачається, що Позивач дійсно відповідно до запису в погосподарській книзі Мартиновицької сільської ради Поліського району Київської області № 3 (1986-1990 рр., особовий рахунок № 210) та погосподарській книзі Мартиновицької сільської ради Поліського району Київської області № 5 (1991-1995 рр., особовий рахунок № 190) з 01 квітня 1987 року по 15.02.1991 року проживала та була зареєстрована в селі Мартиновичі Поліського району Київської області, яке відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення.
Більше того, згідно довідки №224 від 16.10.1990, виданої правлінням колгоспу «Родина» с.Мартиновичі Поліського району Київської області ОСОБА_1 від листопада 1989 року була прийнята в члени колгоспу і працювала в господарстві на посаді доярки з 1 листопада 1989 року по 30 вересня 1990 року (а.с.20).
Згідно витягу з наказу №239 від 26.11.1990, виданого Департаментом охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації КНП Поліської селищної ради «Поліська центральна лікарня», ОСОБА_1 зараховано на посаду санітарки буфетчиці гінекологічного відділення (а.с.21).
Згідно витягу з наказу №192 від 01.11.1995, виданого Департаментом охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації КНП Поліської селищної ради «Поліська центральна лікарня», ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням (а.с.15).
Отже, позивач з 26.11.1990 по 01.11.1995 працювала в Поліській районній лікарні, яка знаходилась у зоні безумовного обов`язкового відселення, що також підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_4 від 26.11.1990.
Відповідно до довідки Поліської селищної ради від 18.08.2025 №01/32-32, смт. Поліське Київської області відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення та відселено внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.13).
Відповідно до довідки Поліської селищної ради від 18.08.2025 №01/32-33, Поліська центральна районна лікарня знаходилась по вул. 1-го Травня в смт. Поліське Київської області та переміщена в смт. Красятичі Поліського району Київської області, у зв`язку з відселенням смт. Поліське (а.с.12).
Щодо посилання відповідача 2 про не можливість зарахувати період з 26.11.1990 по 01.11.1995 в Поліській районній лікарні згідно довідки №01-32/33 від 18.08.2025 до періодів проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, оскільки дана установа була переміщена з зони безумовного обов`язкового відселення до зони посиленого радіологічного контролю (смт. Красятичі) та дата переміщення не відома.
Так, згідно витягу з відкритої бази даних YouControl, наданого представником позивача, дата реєстрації КНП Поліської селищної ради Поліська центральна лікарня в смт. Красятичі Поліського району Київської області припадає на 28.08.1997.
Тобто, з 26.11.1990 по 01.11.1995 Поліська центральна районна лікарня фактично розташовувалася у смт. Поліське Київської області, яке входило до зони безумовного (обов`язкового) відселення. Лише після прийняття рішення про відселення населеного пункту у зв`язку з радіоактивним забрудненням заклад охорони здоров`я був переміщений у смт. Красятичі, що належить до зони посиленого радіологічного контролю.
При цьому, наявні дані з відкритої державної бази YouControl свідчать, що державна реєстрація Поліської центральної районної лікарні за новим місцезнаходженням - смт Красятичі - відбулася лише 28.08.1997, тобто майже через два роки після завершення спірного періоду роботи позивача.
Зазначений факт свідчить, що у період з 26.11.1990 по 01.11.1995 установа продовжувала функціонувати саме в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, а отже, ОСОБА_1 фактично працювала на території, віднесеній до цієї зони. 
Посилання відповідача на «невідомість дати переміщення» не може вважатися доказом, який спростовує вказані фактичні обставини, оскільки обов`язок підтвердження дати переміщення установи лежить на органі, який приймає рішення про відмову, а не на особі, що реалізує своє конституційне право на соціальний захист.
Відповідно до статті 64 Закону №1058-IV, виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.
Відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
В даному випадку, орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації зазначеної у довідках позивача.
Таким чином, твердження відповідача про неможливість зарахування періоду роботи ОСОБА_1 у Поліській центральній районній лікарні з 26.11.1990 по 01.11.1995 до періодів проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення є безпідставним і суперечить фактичним обставинам справи.
Щодо посилання відповідача 2 про не можливість зарахувати період з 01.11.1995 по 01.06.1996 в Поліському районному вузлі зв`язку Обласного підприємства поштового зв`язку «Київоблпошта», оскільки не зазначено куди з смт. Поліське підприємство переміщено, суд зазначає наступне. 
Згідно довідки №01-32/34 від 18.08.2025, вбачається, що Поліський районний вузол зв`язку обласного підприємства поштового зв`язку «Київоблпошта» знаходився по вул. 1-го Травня, 1 в смт Поліське Київської області та ліквідовано у зв`язку з відселенням смт Поліське (а.с.12 зворот).
Отже, у період виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків підприємство продовжувало фактично діяти на території смт Поліське, що належить до зони безумовного (обов`язкового) відселення.
Факт ліквідації, а не переміщення підприємства, свідчить, що до моменту його закриття діяльність здійснювалася саме в межах зони безумовного відселення, а отже - робота ОСОБА_1 у цей час є трудовою діяльністю в межах території, віднесеної до відповідної зони радіоактивного забруднення.
Зазначене повністю відповідає вимогам пункту 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким гарантовано право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку особам, які постійно працювали у зоні безумовного відселення не менше двох років станом на 1 січня 1993 року.
Посилання відповідача на «невідомість місця переміщення підприємства» не має юридичного значення, оскільки така обставина не спростовує самого факту трудових відносин у межах зони, віднесеної до безумовного відселення. Більше того, у матеріалах справи відсутні будь-які дані, що підприємство на момент роботи позивача було перереєстровано чи офіційно переміщене в іншу зону.
Таким чином, період роботи ОСОБА_1 з 01.11.1995 по 01.06.1996 у Поліському районному вузлі зв`язку, що також підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_4 від 26.11.1990, підлягає зарахуванню до періодів трудової діяльності в зоні безумовного (обов`язкового) відселення.
Отже, враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що рішення відповідача 2 про відмову у призначенні пенсії від 02.09.2025 №104350010761 є протиправним та підлягає скасуванню.
Отже, вимога щодо постійного проживання у зазначеній зоні не менше двох років згідно станом на 1 січня 1993 року у даному випадку є виконаною, оскільки Позивач фактично проживала на території, віднесеній до відповідної зони, понад визначений законом строк.
В примітці до п. 2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 4 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.
Відповідно до вище викладеного, позивач проживала та працювала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення у періоди з 26.04.1986 по 01.06.1996, з яких з 26.04.1986 по 26.04.1988 - 2 роки відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ (зниження пенсійного віку - 4 роки), з 26.04.1988 по 01.06.1996 - 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років (зниження пенсійного віку - 8 років і 1 місяць).
Отже, позивач має право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 9 років відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII. 
Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області зарахувати позивачу до періодів проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення періоди з 26.04.1986 по 01.06.1996 та призначити пенсію за віком відповідно до положень статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд зазначає наступне.
Для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви від 26.08.2025 за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління ПФУ в Запорізькій області, рішенням якого відмовлено у призначенні пенсії.
Тому, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що відмовив позивачу у призначенні пенсії, яким, у цьому випадку, є Головне управління ПФУ в Запорізькій області.
До такого висновку дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд враховує під час вирішення цього спору.
За наведених обставин, порушені права позивачки підлягають захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення від 02.09.2025 №104350010761 та зобов`язання Головного управління ПФУ в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до періодів проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення періоди з 26.04.1986 по 01.06.1996 та призначити пенсію за віком відповідно до положень статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 26.08.2025.
З огляду на викладене вище, суд задовольняє позовні вимоги частково.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України). Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача судові витрати у відповідності до статті 139 КАС України не стягуються.
Керуючись ст.ст. 243, 243-246 КАС України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м.Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, код ЄДРПОУ 22933548); Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії від 02.09.2025 №104350010761.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до періодів проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення періоди з 26.04.1986 по 01.06.1996, у зв`язку із чим призначити пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 26.08.2025.
В іншій частині позовних вимог, - відмовити. 
Розподіл судових витрат не здійснюється. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 30.01.2026. 

Суддя Ю.В. Калашник