Справа № 161/20840/24 	Головуючий у 1 інстанції: Мазур Д. Г. 	
Провадження № 22-ц/802/1240/25  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів – Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивачів ОСОБА_2 ,
представника відповідачів ОСОБА_3 , Денисюк І. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, за апеляційними скаргами відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області та представника позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 – ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2024 року  ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5  звернулися до суду із зазначеним позовом.
Покликались на те, що 04 лютого 2022 слідчим слідчого відділення Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області Поліщуком В.І., в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022030510000014, на підставі ухвали слідчого судді, було проведено обшук на території та приміщенні автозаправної станції по АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_4 .
За наслідками проведеного обшуку було вилучено: 
- бухгалтерську документацію, що стосується роботи АЗС на 80 аркушах
- грошові кошти в сумі 13176 гривень із гаманця, який знаходився в чорній жіночій сумці, і належали позивачу ОСОБА_5 , та грошові кошти в сумі 2097 гривень, виявлені під час особистого обшуку останньої;
- відео реєстратор із серійним номером:484742335;
- з цистерн бензин візуально схожий на А-95 у кількості 2 260 л.; бензин візуально схожий на А-92 у кількості 5 900 л.; дизельне пальне у кількості 2 050 л.; які поміщені за допомогою насосів до спеціальних ємкостей, які опечатані паперовими бирками, та опечатано дві заправні колонки з пістолетами для відпуску пального.
05 лютого 2022 постановою слідчого виявлені та вилучені в ході обшуку приміщення автозаправної станції та території автозаправної станції вищевказані предмети були визнані речовими доказами та приєднані до кримінального провадження №12022030510000014.
У подальшому слідчий СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області лейтенант поліції Поліщук В.І. звернувся до слідчого судді Володимир-Волинського міського суду з клопотанням, яке було погоджено прокурором, про накладення арешту на вищевказане майно, яке було виявлене та вилучене в ході обшуку території та приміщення проведеного за адресою АДРЕСА_1 .
Однак, ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 березня 2022 року, яка була залишена без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 28 березня 2022 року, в задоволенні вищезазначеного клопотання слідчого було відмовлено.
Після чого, отримавши копії зазначених ухвал місцевого та апеляційного суду, позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 05 березня 2022 року звертались до слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області лейтенанта поліції Поліщука В.І. з відповідними письмовими заявами про повернення незаконно вилученого майна, однак їх вимоги були залишенні без задоволення.
Крім того, позивачі вказували, що Володимир-Волинським міським судом Волинської області розглядається кримінальне провадження за №62022140130000087 (справа №154/3930/23) за фактом вчинення слідчим СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області Поліщуком В. І. кримінального правопорушення передбаченого 3 ст. 382 КК України. 
Вважаючи, що зазначеними вище діями правоохоронних органів їм було завдано як майнову, так і моральну шкоду, позивачі просили суд стягнути з Державного бюджету України на користь  ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 554586 грн 80 коп., ОСОБА_5 у розмірі 15273 грн, а також відшкодування за моральну шкоду в розмірі по 500 000 грн кожному.
09 грудня 2024 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області до участі у справі як третю особу було залучено  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. В решті позовних вимог відмовлено. 
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, представник позивачів  ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5  – ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов її довірителів задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував того, що у зв`язку з незаконними діями органів досудового слідства у кримінальному провадженні її довірителі зазнали як матеріальних збитків так і моральних страждань, а тому мають право на компенсацію за завдану як матеріальну, так і моральну шкоду.
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, відповідач ГУНП у Волинській області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд безпідставно визнав встановленим факт заподіяння позивачу ОСОБА_4 моральної шкоди діями правоохоронних органів, оскільки їх працівники діяли в межах наданих їм повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством.
У відзиві на апеляційні скарги відповідач Державна казначейська служба України, вважаючи доводи апеляційної скарги представника позивачів  ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5  – ОСОБА_2 безпідставними, а доводи апеляційної скарги відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області обґрунтованими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області до задоволення не підлягає, а апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 – ОСОБА_2 слід задовольнити частково з таких підстав.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_5 про відшкодування їй моральної шкоди, виходив з того, що останньою не надано суду доказів на підтвердження наявності заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і діями відповідачів та протиправність цих дій.
Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна.
Встановлено, що 11 січня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022030510000014 слідчим Володимир - Волинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 273 КК України.
На підставі ухвали слідчого судді Володимир - Волинського міського суду Волинської області було проведено обшук на території АЗС за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено:
- документи, а саме: сертифікат відповідності, сертифікат відповідності та додатки у кількості 3 аркушів, паспорт якості №04/04, паспорт №04/04, паспорт №99, сертифікат відповідності на 4 аркушах, паспорт якості №803 на 2 аркушах, сертифікат відповідності, паспорт №366, сертифікат відповідності, паспорт якості №367 на 2 аркушах, заявка, табель роботи на 7 аркушах, видаткові накладні видані на ОСОБА_6 у кількості 6 штук, декларація про відповідність на 5 аркушах, ліцензія, зошит формату А4 із надписом «Робочий» на 80 аркушах, журнал передачі зміни АЗС;
- грошові кошти із гаманця у кількості 13176 гривень;
- під час особистого обшуку гр. ОСОБА_5 під кофтою було виявлено гаманець з якого вилучено грошові кошти у сумі 2097 гривень;
- відеореєстратор марки «Hikvision» S/N: НОМЕР_1 ;
- з цистерни було вилучено бензин візуально схожий на А-95 у кількості 2260 літрів які поміщені за допомогою насосів до спеціальних ємкостей які опечатані паперовими бирками;
- з цистерни було вилучено бензин візуально схожий на А-92 у кількості
5900 літрів які поміщені за допомогою насосів до спеціальних ємкостей які опечатані паперовими бирками;
- з цистерни було вилучено дизельне пальне у кількості 2050 літрів які поміщені за допомогою насосів до спеціальних ємкостей які опечатані паперовими бирками;
- за допомогою паперових бирок було опечатано 2 заправні колонки із 2 пістолетами для заправки на кожній.
Вилучені речі постановою слідчого були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
02 березня 2022 року ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області у задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку майно було відмовлено.
28 березня 2024 року ухвалою Волинського апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні за №12022030510000014 від 11 січня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 273 КК України, залишено без задоволення, а зазначену вище ухвалу слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 березня 2022 про відмову в накладенні арешту на майно залишено без змін.
Крім того встановлено, що 07 червня 2022 року ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області було задоволено скаргу позивача ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого щодо неповернення вилученого майна. Даною ухвалою зобов`язано слідчого СВ Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Поліщука В.І. чи іншого слідчого даного провадження повернути ОСОБА_5 тимчасово вилучене майно під час обшуку 04 лютого 2022 року у приміщенні та на території автозаправної станції по АДРЕСА_1 , зокрема грошові кошти в сумі 13176 грн та 2097 грн.
Також, ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 червня 2022 року було задоволено скаргу представника власника тимчасово вилученого майна щодо бездіяльності слідчого у неповерненні вилученого майна. Даною ухвалою зобов`язано слідчого СВ Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Поліщука В.І. чи іншого слідчого даного провадження повернути позивачу ОСОБА_4 тимчасово вилучене майно під час обшуку 04 лютого 2022 року у приміщенні та на території автозаправної станції по АДРЕСА_1 , зокрема відеореєстратор марки «Hikvision» S/N:484742335; бензин візуально схожий на А-95 у кількості 2260 літрів; бензин візуально схожий на А-92 у кількості 5900 літрів; дизельне пальне у кількості 2050 літрів.
В травні 2022 року позивач ОСОБА_7 отримала від слідчого ОСОБА_8 документи, а саме: сертифікат відповідності, сертифікат відповідності та додатки у кількості 3 аркушів, паспорт якості №04/04, паспорт №04/04, паспорт №99, сертифікат відповідності на 4 аркушах, паспорт якості №803 на 2 аркушах, сертифікат відповідності, паспорт №366, сертифікат відповідності, паспорт якості №367 на 2 аркушах, заявка, табель роботи на 7 аркушах, видаткові накладні видані на ОСОБА_6 у кількості 6 штук, декларація про відповідність на 5 аркушах, ліцензія, зошит формату А4 із надписом «Робочий» на 80 аркушах, журнал передачі зміни АЗС, інші ж речові докази повернуті не були. 
16 вересня 2022 року матеріали вказаного кримінального провадження були передані іншому слідчому Володимирського РВП ГУНП у Волинській області. Слідчим ОСОБА_9 неодноразово вживалися заходи спрямовані на виконання ухвали суду про повернення вищевказаного майна позивачам.
Зокрема, про можливість отримання вилученого під час санкціонованого судом обшуку майна, яке знаходиться на збереженні, безпосередньо було проінформовано засобами зв`язку позивача ОСОБА_1 , іншим позивачам неодноразово надсилалися листи від 02 листопада 2022 року, 22 листопада 2022 року, 19 грудня 2022 року, 13 лютого 2023 року, 01 травня 2023 року, 07 жовтня 2022 року. Також слідчий приїжджав до позивачів за місцем їх проживання: АДРЕСА_2 , з метою погодження часу і місця повернення вилученого майна. Проте, позивачі категорично відмовилися отримати решту вилученого майна.
Також встановлено, що позивач ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем і основним видом його економічної діяльності є роздрібна торгівля пальним. Паливо, яке було вилучено під час обшуку належить безпосередньо останньому та являється предметом його підприємницької діяльності.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до пунктів 1, 5 частини першої статті 303 КПК України на стадії досудового провадження можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
За частиною другою статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Водночас наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Вказаний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2021 року у справі № 126/539/20 (провадження № 61-15637св21), від 06 липня 2020 року у справі № 686/20389/19 (провадження № 61-735св20), від 03 липня 2020 року у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20), також у постанові від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), на яку заявник посилається у касаційній скарзі.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, зокрема на підтвердження заподіяння моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю слідчих органів під час здійснення процесуальних дій останніми. 
Таким чином суд першої інстанції, врахувавши обставини справи, особливості впливу події на позивачку, виходячи із презумпції, що порушення прав людини з боку держави в особі її органів завжди викликає у людини негативні емоції, взявши до уваги психологічне напруження, розчарування та незручності, що були заподіяні позивачу  ОСОБА_4 , виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, а також тих обставин, що наведені вище, обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн та вірно вважав, що ця сума буде достатньою для компенсації негативних наслідків морального характеру та не призведе до безпідставного збагачення.
Разом з тим, суд першої інстанції не врахував того, що під час особистого обшуку позивача ОСОБА_5 у неї було виявлено гаманець з якого вилучено особисті грошові кошти у сумі 2097 грн, що викликало в останньої моральні переживання та неспокій, а тому, враховуючи принцип розумності, справедливості та співмірності, а також те, що відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинно бути джерелом безпідставного збагачення, розмір моральної шкоди, яка їй заподіяна та підлягає відшкодуванню становить, на думку суду, 5000 грн. 
Інші доводи, наведені в апеляційних скаргах сторін спору, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки місцевого суду, який їх у повній мірі дослідив та дав їм належну правову оцінку.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_5 , на думку колегії суддів, зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для ухвалення у цій частині нового рішення.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 – ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_5 скасувати та ухвалити нове рішення.
Стягнути з Державного бюджету України на користь  ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді