КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 року № 320/42610/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Діски А. Б., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Києві адміністративну справу за позовом Підприємства об`єднання громадян "Центр реабілітації "РЕГЕНТ" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
Підприємство об`єднання громадян "Центр реабілітації "РЕГЕНТ", звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення від 26.07.2024:
- № 360000705 (форми «ВЗ»), яким відмовлено у надані бюджетного відшкодування у сумі 29881405,00 грн.
- № 359990705 (форми «В1»), яким встановлено завищення бюджетного відшкодування на суму 12355630, 00 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що спірні податкові повідомлення-рішення були прийняті за результатом проведеної перевірки, в ході якої відповідачем було неправомірно відмовлено позивачеві в праві на отримання бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за податковий період квітень 2024 року, хоча право на отримання позивачем відповідних сум підтверджується документально. Позивач зауважив, що імпорт товару підтверджується вантажно-митними деклараціями. Позивач просить врахувати, що ним здійснювався імпорт товарів, тобто в межах спірних правовідносин підлягав застосуванню митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей, випускаються для вільного обігу на митній території України. Таким чином, у разі відсутності сплати митних платежів, товари не були б ввезені на митну територію України, проте відповідачем не заперечується факт їх ввезення на митну територію України, не заперечується факт наявності ВМД, не заперечується факт сплати митних платежів за ВМД, які стали підставою для формування від`ємного значення (бюджетного відшкодування).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
У поданому до суду відзиві відповідач проти задоволення позову заперечив, вказав, що підставою відмови в отриманні бюджетного відшкодування є те, що станом на момент проведення перевірки відсутні виписані первинні документи щодо визначення податкових зобов`язань за операціями з надання комісійної послуги та, відповідно, згідно даних ЄРПН – відсутня виписана та зареєстрована податкова накладна, щодо визначення податкових зобов`язань за операцією з надання комісійних послуг. Тому, у ПОГ «ЦР «Регент» фактично відсутнє право на отримання бюджетного відшкодування ПДВ за Договором комісії до моменту повного виконання умов Договору. Окрім цього, контролюючим органом проведено аналіз банківських виписок, наданих платником, на випадок здійснення оплати митних платежів, розмитнення через Комісіонера. При проведенні аналізу виявлено перерахунок коштів на Комісіонерів, але в призначенні не зазначено щодо оплати розмитнення та митних платежів. Таким чином, на думку податкового органу, відсутні підстави вважати зазначені перерахування коштів як оплатою за розмитнення ввезеного товару. 
Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 17.02.2025 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.03.2025.
Представник позивача у судових засідання позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити даний позов у повному обсязі.
Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні даного позову.
З`ясувавши думку сторін щодо можливості продовження розгляду справи в порядку письмового провадження, враховуючи висловлену згоду, суд на підставі ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 КАС України ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 31.03.2025, ухвалив перейти до розгляду справи за правилами письмового провадження. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Позивач є юридичною особою, створеною та зареєстрованою 30.10.2008, яка перебуває на обліку в ГУ ДПС у Київській області.
Основний вид діяльності - виробництво іншого одягу й аксесуарів (основний код КВЕД 14.19).
Головним управлінням ДПС у Київській області згідно пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.8 п.78.1 ст.78, ст.79, пп.69.2 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, на підставі наказу ГУ ДПС у Київській області від 19.06.2024 за № 1667-п, проведено документальну позапланову виїзну перевірку Підприємства об`єднання громадян «Центр реабілітації «Регент» (код ЄДРПОУ 36243220) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2024 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.05.2024 № 9135832898 від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.
За результатами перевірки складено Акт від 09.07.2024 № 38158/10-36-07-05/36243220.
Перевіркою з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2024 року податковим органом було встановлено порушення ПОГ «ЦР «Регент» вимог п.198.1, п.198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, пп. «б» п.200.4, ст. 200 Податкового Кодексу України з урахуванням вимог п.200.14 статті 200 Податкового Кодексу України, в результаті чого:
- відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за квітень 2024 року на загальну суму 29881405,00 грн;
- завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (рядок 20.2.1) по декларації з податку на додану вартість з додатками за квітень 2024 року у розмірі 12355630,00 грн.
На підставі акта перевірки від 09.07.2024 прийняті податкові повідомлення-рішення від 26.07.2024 №360000705 (форми «ВЗ»), яким відмовлено у надані бюджетного відшкодування у сумі 29881405,00 грн та від 26.07.2024 №359990705 (форми «В1»), яким встановлено завищення бюджетного відшкодування на суму 12355630,00 грн.
Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 201.12 статті 201 Податкового кодексу України у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.
Пунктом 206.1 статті 206 Податкового кодексу України визначено, що під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.
Відповідно до пунктів 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Як вбачається з акту перевірки, за результатом аналізу податкової звітності позивача та наданих до перевірки документів, встановлено, що причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту (із зазначенням частки загальної суми податкового кредиту звітного (податкового) періоду, у якому виникло від`ємне значення ПДВ) є ввезення на митну територію України товарів (одяг і додаткові речі до одягу та їх частини, вживані; взуття вживане; вироби з текстильних матеріалів, вживані, іграшки, ігри та спортивний інвентар; сумки дамські (Польща, Німеччина, Велика Британія). Імпорт товарів, за періоди виникнення від`ємного значення, здійснено на умовах наступних Договорів Комісії та додатків до них:
Договір комісії № ES-REH-2 від 14.11.2023року з ТОВ «ЕШПАДА»;
Договір комісії № FUN-REH-12-23 від 01.12.2023 року з ТОВ «ФУНШАЛ»;
Договір комісії № SMI-REH-3 від 01.12.2023 року з ТОВ «СМІЧОВ»;
Договір комісії № RH-KR-2 від 10.01.2023 року з ТОВ «КОРНІВ»;
Договір комісії № 2-PIT-PГ від 01.11.2022 року з ТОВ «РІТАРІС».
Ввезення товару на територію України згідно вантажно-митних декларацій за жовтень-грудень 2023 року та січень-квітень 2024 року здійснено Комісіонерами. 
Згідно Актів приймання-передачі товару до договорів комісії – передачу здійснено на складі позивача.
До перевірки платником надано копії первинних документів, у тому числі банківські виписки.
За даними податкової звітності та наданих документів суми імпорту в розрізі періодів виникнення від`ємного значення становлять наступне:
Листопад 2023 року – 9 832 197,00 грн;
Грудень 2023 року – 8 998 750,00 грн;
Січень 2024 року – 12 779 141,00 грн;
Лютий 2024 року – 9 706 263,00 грн;
Квітень 2024 року – 920 684,00 грн.
Як встановлено податковим органом в акті перевірки, ВМД оформлено відповідно до зазначених обсягів у розрізі періодів.
При аналізі документів, що підтверджують оплату, даних оборотно-сальдових відомостей по рахунку 3771, встановлено, що фактично платником здійснено оплату у наступному розмірі:
Листопад 2023 року – 4 200 000,00 грн;
Грудень 2023 року – 1 360 000,00 грн;
Січень 2024 року – 10 700 000,00 грн;
Лютий 2024 року – 11 800 000,00 грн;
Квітень 2024 року – 14 180 000,00грн. 
Податковий орган вказує, що право на включення суми ПДВ до податкового кредиту на підставі належним чином оформленої митної декларації (у тому числі тимчасової та додаткової) виникає у платника податку виключно у межах сплаченої до бюджету суми ПДВ та у тому звітному періоді, в якому оформлено таку митну декларацію (така сума ПДВ не може бути включена до податкового кредиту будь-якого іншого звітного (податкового) періоду).
Контролюючим органом проведено аналіз банківських виписок, наданих платником, на випадок здійснення оплати митних платежів, розмитнення через Комісіонера. При проведенні аналізу виявлено перерахунок коштів на Комісіонерів, але в призначенні не зазначено щодо оплати розмитнення та митних платежів. Таким чином, відповідачем було зроблено висновок про відсутність підстав вважати зазначені перерахування коштів як оплату за розмитнення ввезеного товару. 
Відповідач зазначає, що станом на момент проведення перевірки, та станом на момент реєстрації результатів перевірки, відсутні виписані первинні документи щодо визначення податкових зобов`язань за операцією з надання послуг за договором комісії, за яку він отримує плату, та, відповідно, згідно даних ЄРПН – відсутня виписана та зареєстрована податкова накладна щодо визначення податкових зобов`язань за операцією з надання комісійної послуги, за яку він отримує плату.
Згідно виписки банку ПОГ «Центр реабілітації «Регент» за листопад-грудень 2023 року та січень-квітень 2024 року відсутня оплата здійснених послуг комісії. Тому, дії згідно договорів комісії, які Комісіонер за дорученням Комітента (ПОГ «Центр реабілітації «Регент») здійснював від свого імені та за рахунок Комітента за обумовлену договором винагороду, не можуть вважатись завершеними.
Надаючи оцінку вказаним доводам відповідача, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, протягом листопада, грудня 2023 року, січня, лютого 2024 року позивачем здійснено операції з імпорту на митну територію України товару (одягу, взуття, що було у користуванні), що підтверджується вантажно-митними деклараціями: №UA209230/2024/038482 від 29.04.2024; №UA209230/2024/038355 від 29.04.2024; №UA205180/2024/006052 від 27.04.2024; №UA205180/2024/006051 від 27.04.2024; №UA209230/2024/038026 від 27.04.2024; №UA209230/2024/037662 від 26.04.2024; №UA209230/2024/037235 від 25.04.2024; №UA209230/2024/037233 від 25.04.2024; №UA209230/2024/037231 від 25.04.2024; №UA205180/2024/005931 від 25.04.2024; №UA209230/2024/037205 від 25.04.2024; №UA205180/2024/005867 від 24.04.2024; №UA205180/2024/006204 від 30.04.2024; №UA209230/2024/039105 від 30.04.2024; №UA205140/2024/029270 від 30.04.2024; №UA205180/2024/006186 від 30.04.2024; №UA205180/2024/006162 від 30.04.2024; №UA205180/2024/006166 від 30.04.2024; №UA205180/2024/006157 від 30.04.2024; №UA209230/2024/038934 від 30.04.2024; №UA209230/2024/039030 від 30.04.2024; №UA209230/2024/038929 від 30.04.2024; №UA209230/2024/038957 від 30.04.2024; №UA205180/2024/006146 від 30.04.2024; №UA209230/2024/031192 від 08.04.2024; №UA209230/2024/031092 від 08.04.2024; №UA209230/2024/031088 від 08.04.2024; №UA209230/2024/031100 від 08.04.2024; №UA209230/2024/030303 від 05.04.2024; №UA209230/2024/030294 від 05.04.2024; №UA209230/2024/030097 від 04.04.2024; №UA209230/2024/028829 від 01.04.2024; №UA209230/2024/028793 від 01.04.2024; №UA209230/2024/017906 від 29.02.2024; №UA209230/2024/018581 від 29.02.2024; №UA209230/2024/018437 від 28.02.2024; №UA209230/2024/018423 від 28.02.2024; №UA209230/2024/018222 від 28.02.2024; №UA209230/2024/018184 від 27.02.2024; №UA209230/2024/018149 від 27.02.2024; №UA209230/2024/017924 від 27.02.2024; №UA209230/2024/017963 від 27.02.2024; №UA209230/2024/017659 від 26.02.2024; №UA209230/2024/017464 від 26.02.2024; №UA209230/2024/017389 від 26.02.2024; №UA209230/2024/017199 від 24.02.2024; №UA209230/2024/016945 від 23.02.2024; №UA209230/2024/016876 від 23.02.2024; №UA209230/2024/016658 від 22.02.2024; №UA209230/2024/016611 від 22.02.2024; №UA209230/2024/016316 від 21.02.2024; №UA209230/2024/016239 від 20.02.2024; №UA209230/2024/015622 від 19.02.2024; №UA209230/2024/015600 від 19.02.2024; №UA209230/2024/015428 від 17.02.2024; №UA209230/2024/015418 від 17.02.2024; №UA209230/2024/015436 від 17.02.2024; №UA209230/2024/015319 від 16.02.2024; №UA209230/2024/015300 від 16.02.2024; №UA209230/2024/015171 від 16.02.2024; №UA209230/2024/015169 від 16.02.2024; №UA209230/2024/015083 від 16.02.2024; №UA209230/2024/015082 від 16.02.2024; №UA209230/2024/015076 від 16.02.2024; №UA209230/2024/014749 від 15.02.2024; №UA209230/2024/014531 від 14.02.2024; №UA209230/2024/014469 від 14.02.2024; №UA209230/2024/014467 від 14.02.2024; №UA209230/2024/014163 від 13.02.2024; №UA209230/2024/014144 від 13.02.2024; №UA209230/2024/014155 від 13.02.2024; №UA209230/2024/014160 від 13.02.2024; №UA209230/2024/014167 від 13.02.2024; №UA209230/2024/014125 від 13.02.2024; №UA209230/2024/014070 від 13.02.2024; №UA209230/2024/013817 від 12.02.2024; №UA209230/2024/036760 від 24.04.2024; №UA209230/2024/036843 від 24.04.2024; №UA209230/2024/036732 від 24.04.2024; №UA209230/2024/036731 від 24.04.2024; №UA209230/2024/036724 від 24.04.2024; №UA209230/2024/036726 від 24.04.2024; №UA209230/2024/036517 від 23.04.2024; №UA209230/2024/036352 від 23.04.2024; №UA209230/2024/036317 від 23.04.2024; №UA209230/2024/036236 від 23.04.2024; №UA209230/2024/035998 від 22.04.2024; №UA209230/2024/035820 від 22.04.2024; №UA209230/2024/035798 від 22.04.2024; №UA209230/2024/035751 від 22.04.2024; №UA209230/2024/034921 від 18.04.2024; №UA209230/2024/034917 від 18.04.2024; №UA209230/2024/034827 від 18.04.2024; №UA209230/2024/034713 від 18.04.2024; №UA209230/2024/034712 від 18.04.2024; №UA209230/2024/034373 від 17.04.2024; №UA209230/2024/033876 від 16.04.2024; №UA209230/2024/033870 від 16.04.2024; №UA209230/2024/033862 від 16.04.2024; №UA209230/2024/033904 від 16.04.2024; №UA205140/2024/025401 від 15.04.2024; №UA209230/2024/033678 від 15.04.2024; №UA209230/2024/033565 від 15.04.2024; №UA209230/2024/033493 від 15.04.2024; №UA209230/2024/033483 від 15.04.2024; №UA209230/2024/033484 від 15.04.2024; №UA209230/2024/033487 від 15.04.2024; №UA209230/2024/033091 від 13.04.2024; №UA209230/2024/033059 від 13.04.2024; №UA209230/2024/032872 від 12.04.2024; №UA209230/2024/032710 від 12.04.2024; №UA209230/2024/032705 від 12.04.2024; №UA209230/2024/032590 від 11.04.2024; №UA209230/2024/032579 від 11.04.2024; №UA209230/2024/032448 від 11.04.2024; №UA209230/2024/032445 від 11.04.2024; №UA209230/2024/032465 від 11.04.2024; №UA209230/2024/032424 від 11.04.2024; №UA209230/2024/032189 від 10.04.2024; №UA209230/2024/032117 від 10.04.2024; №UA209230/2024/032026 від 10.04.2024; №UA205140/2024/023730 від 09.04.2024; №UA209230/2024/031443 від 08.04.2024; №UA209230/2024/031431 від 08.04.2024; №UA209230/2024/031232 від 08.04.2024; №UA209230/2024/031231 від 08.04.2024; №UA209230/2024/031230 від 08.04.2024; №UA205180/2024/005069 від 08.04.2024; №UA209230/2024/006500 від 22.01.2024; №UA209230/2024/006498 від 22.01.2024; №UA209230/2024/006497 від 22.01.2024; №UA209230/2024/006536 від 22.01.2024; №UA209230/2024/006501 від 22.01.2024; №UA205180/2024/001075 від 22.01.2024; №UA205180/2024/001062 від 22.01.2024; №UA209230/2024/006327 від 22.01.2024; №UA209230/2024/006329 від 22.01.2024; №UA209230/2024/006326 від 22.01.2024; №UA205180/2024/001055 від 22.01.2024; №UA205180/2024/001049 від 22.01.2024; №UA205180/2024/001053 від 22.01.2024; №UA209230/2024/006355 від 22.01.2024; №UA205180/2024/001010 від 20.01.2024; №UA209230/2024/005738 від 19.01.2024; №UA209230/2024/005704 від 19.01.2024; №UA209230/2024/005593 від 19.01.2024; №UA209230/2024/005596 від 19.01.2024; №UA209230/2024/005476 від 19.01.2024; №UA209230/2024/005270 від 18.01.2024; №UA205180/2024/000844 від 18.01.2024; №UA209230/2024/005207 від 18.01.2024; №UA209230/2024/005135 від 18.01.2024; №UA209230/2024/004638 від 17.01.2024; №UA209230/2024/004639 від 17.01.2024; №UA209230/2024/004640 від 17.01.2024; №UA209230/2024/004408 від 16.01.2024; №UA209230/2024/003696 від 15.01.2024; №UA209230/2024/003444 від 13.01.2024; №UA209230/2024/003264 від 12.01.2024; №UA209230/2024/003044 від 12.01.2024; №UA209230/2024/002832 від 11.01.2024; №UA209230/2024/002716 від 11.01.2024; №UA209230/2024/002698 від 11.01.2024; №UA209230/2024/002089 від 09.01.2024; №UA209230/2024/002080 від 09.01.2024; №UA209230/2024/001639 від 08.01.2024; №UA209230/2024/001343 від 05.01.2024; №UA209230/2024/001068 від 04.01.2024; №UA209230/2024/000943 від 04.01.2024; №UA209230/2024/000977 від 04.01.2024; №UA209230/2024/000952 від 04.01.2024; №UA209230/2024/000946 від 04.01.2024; №UA209230/2024/000912 від 04.01.2024; №UA209230/2024/000911 від 04.01.2024; №UA209230/2024/000910 від 04.01.2024; №UA209230/2024/000937 від 04.01.2024; №UA209230/2024/000842 від 03.01.2024; №UA209230/2024/000806 від 03.01.2024; №UA209230/2024/000533 від 03.01.2024; №UA209230/2024/000097 від 02.01.2024; №UA209230/2024/013864 від 12.02.2024; №UA209230/2024/013855 від 12.02.2024; №UA209230/2024/013721 від 12.02.2024; №UA209230/2024/013150 від 09.02.2024; №UA209230/2024/012985 від 09.02.2024; №UA209230/2024/012889 від 09.02.2024; №UA209230/2024/012852 від 09.02.2024; №UA209230/2024/012524 від 08.02.2024; №UA209230/2024/012489 від 08.02.2024; №UA205180/2024/002249 від 07.02.2024; №UA209230/2024/011995 від 06.02.2024; №UA209230/2024/011827 від 06.02.2024; №UA209230/2024/011663 від 06.02.2024; №UA209230/2024/011676 від 06.02.2024; №UA209230/2024/011690 від 06.02.2024; №UA209230/2024/011495 від 05.02.2024; №UA205180/2024/002109 від 05.02.2024; №UA209230/2024/011420 від 05.02.2024; №UA205180/2024/002090 від 05.02.2024; №UA205180/2024/002086 від 05.02.2024; №UA205180/2024/002085 від 05.02.2024; №UA205180/2024/002076 від 05.02.2024; №UA209230/2024/011195 від 05.02.2024; №UA209230/2024/009989 від 01.02.2024; №UA209230/2024/009747 від 31.01.2024; №UA205180/2024/001651 від 30.01.2024; №UA205180/2024/001644 від 30.01.2024; №UA209230/2024/009284 від 30.01.2024; №UA205180/2024/001581 від 29.01.2024; №UA205180/2024/001568 від 29.01.2024; №UA205180/2024/001560 від 29.01.2024; №UA205180/2024/001565 від 29.01.2024; №UA205180/2024/001415 від 26.01.2024; №UA205180/2024/001388 від 26.01.2024; №UA209230/2024/007964 від 26.01.2024; №UA205180/2024/001356 від 25.01.2024; №UA205180/2024/001350 від 25.01.2024; №UA205180/2024/001305 від 25.01.2024; №UA209230/2024/007427 від 24.01.2024; №UA205180/2024/001244 від 24.01.2024; №UA209230/2024/007271 від 24.01.2024; №UA205180/2024/001208 від 24.01.2024; №UA209230/2024/007145 від 24.01.2024; №UA205180/2024/001187 від 23.01.2024; №UA209230/2024/007057 від 23.01.2024; №UA209230/2024/006974 від 23.01.2024; №UA209230/2024/006913 від 23.01.2024; №UA205180/2024/001136 від 23.01.2024; №UA209230/2024/006771 від 23.01.2024; №UA209230/2024/006734 від 23.01.2024; №UA205180/2024/001082 від 22.01.2024; №UA209230/2024/006499 від 22.01.2024; №UA209230/2023/125459 від 29.11.2023; №UA209230/2023/125033 від 27.11.2023; №UA209230/2023/124893 від 27.11.2023; №UA209230/2023/123636 від 23.11.2023; №UA209230/2023/122389 від 20.11.2023; №UA209230/2023/122374 від 20.11.2023; №UA209230/2023/122083 від 17.11.2023; №UA209230/2023/121350 від 15.11.2023; №UA209230/2023/120942 від 14.11.2023; №UA209230/2023/120561 від 13.11.2023; №UA209230/2023/120475 від 13.11.2023; №UA209230/2023/119935 від 10.11.2023; №UA209230/2023/119847 від 10.11.2023; №UA209230/2023/118807 від 07.11.2023; №UA209230/2023/118835 від 07.11.2023; №UA209230/2023/118651 від 06.11.2023; №UA205180/2023/002892 від 06.11.2023; №UA209230/2023/118496 від 06.11.2023; №UA209230/2023/118487 від 06.11.2023; №UA209230/2023/118375 від 06.11.2023; №UA205140/2023/093034 від 06.11.2023; №UA209230/2023/118376 від 06.11.2023; №UA209230/2023/118387 від 06.11.2023; №UA209230/2023/118352 від 06.11.2023; №UA209230/2023/118343 від 06.11.2023; №UA209230/2023/118337 від 06.11.2023; №UA209230/2023/117594 від 03.11.2023; №UA209230/2023/117561 від 03.11.2023; №UA205180/2023/002764 від 03.11.2023; №UA209230/2023/117483 від 03.11.2023; №UA209230/2023/117170 від 02.11.2023; №UA205180/2023/002725 від 02.11.2023; №UA209230/2023/117060 від 02.11.2023; №UA205180/2023/002723 від 02.11.2023; №UA209230/2023/117037 від 02.11.2023; №UA209230/2023/117038 від 02.11.2023; №UA209230/2023/116989 від 02.11.2023; №UA205180/2023/002714 від 01.11.2023; №UA205180/2023/002708 від 01.11.2023; №UA205180/2023/002701 від 01.11.2023; №UA205180/2023/002694 від 01.11.2023; №UA205180/2023/002695 від 01.11.2023; №UA205180/2023/002692 від 01.11.2023; №UA205180/2023/002687 від 01.11.2023; №UA205180/2023/002675 від 01.11.2023; №UA209230/2023/116644 від 01.11.2023. №UA205180/2023/002680 від 01.11.2023; №UA205180/2023/002683 від 01.11.2023; №UA205180/2023/002676 від 01.11.2023; №UA209230/2023/116658 від 01.11.2023; №UA209230/2023/116660 від 01.11.2023; №UA209230/2024/000096 від 02.01.2024; №UA209230/2024/000035 від 01.01.2024; №UA209230/2024/000009 від 01.01.2024; №UA209230/2024/000013 від 01.01.2024; №UA209230/2024/000003 від 01.01.2024; №UA209230/2023/135207 від 30.12.2023; №UA209230/2023/135206 від 30.12.2023; №UA209230/2023/135208 від 30.12.2023; №UA209230/2023/134375 від 28.12.2023; №UA209230/2023/134086 від 27.12.2023; №UA205140/2023/107679 від 26.12.2023; №UA209230/2023/133858 від 26.12.2023; №UA209230/2023/133607 від 26.12.2023; №UA209230/2023/133653 від 26.12.2023; №UA209230/2023/133638 від 26.12.2023; №UA209230/2023/133451 від 25.12.2023; №UA209230/2023/133423 від 25.12.2023; №UA209230/2023/133416 від 25.12.2023; №UA209230/2023/133419 від 25.12.2023; №UA209230/2023/133411 від 25.12.2023; №UA209230/2023/133409 від 25.12.2023; №UA209230/2023/133044 від 22.12.2023; №UA209230/2023/132999 від 22.12.2023; №UA209230/2023/132779 від 22.12.2023; №UA209230/2023/132792 від 22.12.2023; №UA209230/2023/132769 від 22.12.2023; №UA209230/2023/132579 від 21.12.2023; №UA209230/2023/132495 від 21.12.2023; №UA209230/2023/132423 від 21.12.2023; №UA209230/2023/132252 від 20.12.2023; №UA209230/2023/132155 від 20.12.2023; №UA209230/2023/132153 від 20.12.2023; №UA209230/2023/131678 від 19.12.2023; №UA209230/2023/131723 від 19.12.2023; №UA209230/2023/131435 від 18.12.2023; №UA209230/2023/131420 від 18.12.2023; №UA209230/2023/131153 від 18.12.2023; №UA209230/2023/130717 від 16.12.2023; №UA205180/2023/004312 від 15.12.2023; №UA209230/2023/130461 від 15.12.2023; №UA209230/2023/129569 від 13.12.2023; №UA209230/2023/129613 від 13.12.2023; №UA209230/2023/127699 від 07.12.2023; №UA209230/2023/127561 від 06.12.2023; №UA209230/2023/127508 від 06.12.2023; №UA209230/2023/127545 від 06.12.2023; №UA209230/2023/127517 від 06.12.2023; №UA209230/2023/127505 від 06.12.2023; №UA209230/2023/127498 від 06.12.2023; №UA209230/2023/127175 від 05.12.2023; №UA209230/2023/125566 від 29.11.2023.
Вказані митні декларації містять заповнену графу 47 «Нарахування платежів» відповідно до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.08.2022 за №1372/21684, із визначенням виду надходжень 028, а саме: податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 74 Митного кодексу України (далі - МК України) імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.
Суд зазначає, що з матеріалів справи слідує та не заперечується відповідачем, що позивачем здійснювався імпорт товарів, тобто в межах спірних правовідносин підлягав застосуванню митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.
Тобто, для ввезення імпортованого товару та випуску його у вільний обіг покупцем має бути сплачено всі митні платежі, встановлені законом на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей.
Як вбачається з акту перевірки, митні декларації, які містяться в матеріалах справи, були надані позивачем до перевірки, у свою чергу, відповідачем зауважень щодо їх форми та зазначених в них відомостей в акті перевірки не наведено.
Аналізуючи наведені норми, суд доходить висновку, що в цьому випадку первинним документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства і яка безпосередньо підтверджує сплату такого податку.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 640/21773/22, від 02.04.2024 у справі № 320/16177/23, від 03.10.2023 у справі № 640/16289/22, від 09.04.2025 у справі № 320/7062/24, від 08.05.2025 у справі № 320/10726/24.
Як вбачається з матеріалів справи, з метою здійснення господарської діяльності позивачем та ТОВ «Ешпада» укладено Договір комісії № ES-REН-2 від 14.11.2023 року, позивачем та ТОВ «ФУНШАЛ» укладено Договір комісії № FUN-REН-12.23 від 01.12.2023, позивачем та ТОВ «СМІЧОВ» укладено Договір комісії № SVI-REH-3 від 01.12.2023, позивачем та ТОВ «КОРНІВ» RH-KR-2 від 10.01.2023, позивачем та ТОВ «РІТАРІС» №2-РІТ-РГ від 01.11.2022, за умовами яких комісіонер зобов`язується за дорученням комітента здійснювати від свого імені та за рахунок комітента за обумовленою договором винагороду такі дії:
- придбання у нерезидентів України вживаних одягу, взуття, речей. Асортимент, кількість, ціна та інші характеристики зазначеного товару визначаються у Додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною;
- укладає імпортні зовнішньоекономічні договори купівлі-продажу товару з нерезидентами України;
- збереження та транспортування товару відповідно до базису поставки за контрактом;
- укладає необхідні договори митного оформлення товару при отриманні та за необхідності може виконувати всі необхідні митні платежі.
Відповідно до пункту 1.2 договорів товар, що пройшов митне оформлення, передається комісіонером комітенту та є власністю комітента.
Товар, що є предметом цих договорів, передається комісіонером комітенту за актом приймання-передачі у місці зберігання відповідними партіями товару та/або частинами партії товару згідно Додатку, який складається на кожну партію товару окремо за адресою, зазначеною у відповідному додатку (пункт 1.3 договору).
Згідно з пунктом 1.4 договорів сторони погодили, що вантажоодержувачем товару буде безпосередньо сам комісіонер.
Пунктом 3.1 договорів визначено, що імпортна ціна товару вказується в Додатках до цього договорів , які є невід`ємною частиною.
Комітент перераховує грошові кошти для оплати продавцям нерезидентам України за поставлений товар на поточний рахунок комісіонера, зазначений в п.8 договорів, в національній валюті Україні - гривні. Купівлю валюти для розрахунків із нерезидентами продавцям за поставлений товар комісіонер здійснює самостійно та приймає на себе всі ризики щодо коливання курсі іноземної валюти (пункт 3.2 договору).
Відповідно до пункту 3.4 договору ціною договорів є вартість наданих комісіонером послуг відповідно до Звітів комісіонера та актів прийому-передачі наданих послуг.
Суд зазначає, що не заперечується відповідачем, що до перевірки було надано Додатки до договорів, акти приймання-передачі товару. 
Судом встановлено, що виконання договорів комісії підтверджується актами надання послуг, актами прийому-передачі Товару з комісії, додатками до договорів, інвойсами, CMR. Усі зазначені документи були надані під час перевірки, що не заперечується відповідачем та містяться в матеріалах справи. Зауважень до наданих документів ні акт перевірки, ні відзив на позовну заяву не містить.
Суд зазначає, що у відповідності до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документу, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції.
Досліджені судом первинні документи, які підтверджують господарські операції між позивачем та Комісіонерами, мають всі обов`язкові реквізити первинного документа. Зауважень до їх змісту акт перевірки та відзив на позовну заяву не містять.
Після ввезення товару на митну територію України, останній був переданий комісіонерами позивачу, що підтверджується актами прийому-передачі товару з комісії.
Суд зауважує, що виконання договорів підтверджується Актами надання послуг, актами прийому-передачі Товару з комісії, звітами комісіонера, додатками до договорів, банківськими виписками. Всі зазначені документи були надані під час перевірки. Жодних зауважень до наданих документів Акт перевірки не містить.
Реалізація товару здійснювалася на кінцевого споживача (неплатника ПДВ), що підтверджується первинними документами наданими до перевірки та не заперечується відповідачем (аркуш 11-12 Акта перевірки). Жодних зауважень до наданих документів Акт перевірки не містить. Отже, відповідачем не ставиться під сумнів факт реалізації товару.
Відповідачем не ставиться під сумнів факт надання послуг Комісіонером, ввезення товару на митну територію України, оплата товару та митних платежів, перехід права власності на товар до позивача, отримання товару в розпорядження позивача, наявності первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій.
Щодо твердження відповідача про ненадання звітів комісіонера до перевірки, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 85.6. статті 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Факт відмови надання платником податків документів під час податкової перевірки повинен фіксуватися у визначений законом спосіб, а саме шляхом складання акта про відмову у наданні документів. 
Аналогічну позицію Верховний Суд неодноразово вказував, зокрема, у постановах від 26.01.2021 у справі №814/3617/14, від 03.03.2021 у справі №824/638/18-а, від 08.09.2022 у справі №640/26351/20, від 11.11.2023 у справі №822/554/17, від 10.01.2023 у справі №814/876/16 тощо.
Суд зазначає, що акти ненадання документів відсутні в матеріалах справи. 
Отже, відповідачем не надано належного доказу, який підтверджує ненадання документів до перевірки.
Суд зазначає, що наявні у матеріалах справи первинні документи містять всі обов`язкові реквізити первинного документа. Договори не визнані у встановлену законом порядку недійсними чи нікчемними.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що якщо при ввезенні товарів на митну територію України платником податку сплачено суму податку до бюджету і така сплата підтверджується митними деклараціями, платник податку має право на включення такої суми податку до складу податкового кредиту відповідного звітного періоду. 
Таке розуміння норм Податкового кодексу України відповідає характеру і змісту правового регулювання податку на додану вартість та суті його адміністрування, оскільки право на податковий кредит перебуває у прямій залежності саме від факту сплати відповідної суми податку на додану вартість до бюджету. При цьому митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, є належним документом, що посвідчує право на віднесення сплачених сум податку на додану вартість до податкового кредиту за відповідний період, оскільки вона підтверджує фактичну сплату суми податку до відповідного бюджету.
Отже, в цьому випадку первинним документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства і яка безпосередньо підтверджує сплату такого податку.
Вказана позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 квітня 2024 року у справі № 640/21773/22, від 02 квітня 2024 року у справі № 320/16177/23 від 03 жовтня 2023 року у справі № 640/16289/22, від 09 квітня 2025 року у справі № 320/42204/23, від 08 травня 2025 року у справі № 320/10726/24.
Судом враховується, що в акті перевірки зазначено, що «До перевірки надано в повному обсязі ВМД». Тобто, у розпорядженні відповідача були наявні первинні документи, які у даних правовідносинах підтверджують правомірність формування податкового кредиту. 
Таким чином, підставою отримання права на бюджетне відшкодування у даному випаду є сплата митних платежів при імпорті товару. Суд зауважує, що контролюючий орган позбавлений можливості втручатися у господарські взаємовідносини позивача та комісіонера, тим паче ставити у залежність отримання бюджетного відшкодування сформованого за рахунок сплати митних платежів при імпорті товару від виконання умов договору комісії.
Суд окремо зазначає, що взаємовідносини з комісіонерами не були підставою для виникнення податкового кредиту, яке стало, у свою чергу, підставою формування бюджетного відшкодування.
Щодо твердження відповідача, що ним проведено аналіз банківських виписок на випадок оплати митних платежів, розмитнення через Комісіонерів, при проведенні аналізу виявлено перерахунок коштів на Комісіонерів, але в призначені не зазначено щодо оплати розмитнення ввезеного товару, суд зазначає, що первинним документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства і яка безпосередньо підтверджує сплату такого податку. Позивачем було надано ВМД до перевірки, зі змісту акта перевірки, відзиву на позовну заяву, пояснень представника відповідача, останнім не заперечується, що ВМД оформлені відповідно до зазначених обсягів у розрізі періодів. Відповідачем не заперечується перерахування коштів на рахунок Комісіонерів в сумі необхідній для здійснення господарської операції (імпорту товару, сплати митних платежів). Дана обставина також підтверджується банківськими виписками наявними у матеріалах справи, жодних зауважень до наданих банківських виписок відповідачем не наведено. А тому безпідставними є доводи відповідача, що у разі відсутності у призначені платежу зазначення «щодо оплати розмитнення ввезеного товару», це є підставою для відмови в отриманні бюджетного відшкодування та підтвердження формування податкового кредиту, оскільки в даній категорії справ, пов`язаної з формування податкового кредиту за рахунок сплати митних платежів при імпорті товару, первинним документом є вантажно-митна декларація.
Зазначені висновки суду, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.07.2025 у справі № 320/34769/24. 
Крім того суд вважає необгрунтованими посилання відповідача на лист Державної митної служби України від 16.07.2024 № 15/15-01-01/8.16/3767, як на підтвердження невідповідності розміру сплачених сум податку на додану вартість при ввезені товару на митну територію України, які вказані в податковій декларації з ПДВ за квітень 2024 року (з урахуванням уточнюючого розрахунку) та бухгалтерському обліку позивача, даним, отриманим від Державної митної служби України. З даного листа вбачається, що в ньому міститься інформації щодо сплаченої суми митних платежів ПОГ «Центр реабілітації «Регент»». Проте, як встановлено судом, позивачем здійснювалося перерахування коштів комісіонерам у розмірах необхідних для здійснення розмитнення товарів. Судом враховується, що товар відповідно до наданих ВМД був введений в обіг на митній території України, що свідчить про сплату всіх митних платежів.
Суд зазначає, що відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Згідно із статтею 1018 Цивільного кодексу України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.
Виходячи з Договорів Комісії та звітів комісіонерів, Комісіонерами придбано товари за рахунок комітента та здійснено розмитнення товарів та сплачено ПДВ до бюджету.
Отже, первинні документи надані до перевірки та суду свідчать, що комісіонерами у межах Договорів Комісії було здійснено розмитнення товарів та сплачено ПДВ до бюджету, сама суть договору комісії (застосування норми статті 1011 Цивільного кодексу України) полягає в тому, що такі дії Комісіонера здійснюються за рахунок Комітента, який і є власником товару, що розмитнюється (застосування норми статті 1018 Цивільного кодексу України).
Ураховуючи, що спірні господарські операції здійснені позивачем з метою подальшого їх використання в оподатковуваних операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції та враховуючи факт сплати позивачем митним органам податку на додану вартість при імпорті товарів у відповідний податковий період, підтверджений належним чином оформленими митними деклараціями, суд вважає висновки контролюючого органу в частині встановлення порушень податкового законодавства, що мало наслідком прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, необґрунтованими.
Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши наявні у справі докази, а також проаналізувавши наведені законодавчі норми, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та про наявність правових підстав для їх задоволення. 
Відповідачем не доведено, а позивачем спростовано правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з огляду на що, такі податкові повідомлення-рішення прийняті Головним управління Державної податкової служби у Київській області є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з наявної у матеріалах справи платіжної інструкції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 30 280,00 грн. 
Відтак, враховуючи задоволення позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у межах вказаної суми.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов Підприємства об`єднання громадян "Центр реабілітації "РЕГЕНТ" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.07.2024 №360000705 (форми «ВЗ») та №359990705 (форми «В1»).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ: 44096797; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 5А) на користь Підприємства об`єднання громадян "Центр реабілітації" "РЕГЕНТ" (код ЄДРПОУ: 36243220, місцезнаходження: 08301, Київська область, м. Бориспіль, вул. Бежівка, буд. 14, офіс 313) понесені судові витрати у розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Діска А.Б.