ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2026 р. справа № 300/6154/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 20948,57 грн, -

ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 20948,57 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у відповідача заборгованості зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 19512,25 грн, яка виникла на підставі податкових повідомлень-рішень від 05.09.2022 на суму 5347,20 грн (враховуючи часткову сплату сума податкового стягнення становить 4626,55 грн), від 29.05.2023 на суму 7241,00 грн, від 18.05.2024 на суму 6419,90 грн та від 20.05.2024 на суму 1224,80 грн, а також заборгованості зі сплати земельного податку в загальному розмірі 1436,32 грн, яка виникла на підставі податкових повідомлень-рішень від 02.09.2022 на суми 239,21 грн та 153,27 грн, від 28.04.2023 на суми 275,09 грн та 176,26 грн, від 30.05.2024 на суми 231,37 грн та 361,12 грн. Загальна сума податкового боргу, яка підлягає стягненню, становить 20 948,57 грн.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 
Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася. У відповідності до вимог ч. 11 ст. 126, ч. 1 ст. 130, п. 5 ч. 6 ст. 251 КАС України ухвала про відкриття провадження вважається належним чином врученою.
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління ДПС в Івано-Франківській області як платник податків, зокрема земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.
Згідно частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України (надалі також – ПК України, в редакції, станом на час спірних правовідносин) платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що, у відповідності до статті 36 Кодексу, є податковим обов`язком. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком, збором та є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Підстави припинення податкового обов`язку, крім його виконання, визначені пунктом 37.3. статті 37 Податкового кодексу України. Згідно пункту 38.1. статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. 
Правове регулювання обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, строк сплати та порядок зарахування до бюджетів, передбачено ст.266 Податкового кодексу України.
Відповідно до вимог підпункту 266.1.1. пункту 266.1 ст.266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Пунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
За змістом підпункту 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.
Фізичні особи можуть сплачувати податок у сільській та селищній місцевості через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про прийняття податків.
Відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
За змістом статті 269 ПК України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. Особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.
Згідно із статтею 270 ПК України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Відповідно до пункту 285.1 статті 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
В силу вимог пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є: а) дані державного земельного кадастру; б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю); г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї); ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв); д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї); е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
За приписами пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Статтею 285 Податкового кодексу України передбачено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Відповідно до вимог пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Нарахування фізичним особам сум земельного податку з підстав, визначених підпунктами в, г, д пункту 286.1 цієї статті, проводиться контролюючими органами виключно у разі надання зазначених даних такими фізичними особами.
Пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
За приписами пункту 287.5 статті 287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
За змістом пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Положеннями пункту 288.7 статті 288 ПК України визначено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Судом встановлено, що податковий борг за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у відповідача виник у зв`язку з несплатою фізичними особами, які є власниками житлової нерухомості, податкових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 05.09.2022 № 0470345-2405-0915 за 2021 рік на суму 5347,20 грн (враховуючи часткову сплату сума податкового стягнення становить 4626,55 грн), від 29.05.2023 №0699444-2405-0195-UA26040190000081578 за 2022 рік на суму 741,00 грн, від 18.05.2024 № 0611106-2405-0915-UA26040190000081578 за 2023 рік на суму 619,90 грн та від 20.05.2024 № 0683428-2405-0915-UA26040190000081578 за 2023 рік на суму 1224,80 грн (а.с.8-13).
Податковий борг за платежем земельний податок у відповідача виник на підставі податкових повідомлень-рішень від 02.09.2022 № 798233-2405-0915 за 2022 рік на суму 239,21 грн, від 02.09.2022 № 798234-2405-0915 за 2022 рік на суму 153,27 грн, від 28.04.2023 № 2526569-2405-0915 за 2023 рік на суму 275,09 грн, від 28.04.2023 № 2526571-2405-0915 за 2023 рік на суму 176,26 грн, від 30.05.2024 № 249353-2405-0915-UA26040190000081578 за 2024 рік на суму 231,37 грн та від 30.05.2024 № 249344-2405-0915-UA26040190000081578 за 2024 рік на суму 361,12 грн (а. с. 8– 13).
Вказані податкові повідомлення-рішення направлялися відповідачу, однак були повернуті на адресу позивача, що підтверджується поштовими конвертами, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.9 зворот, 11 зворот, 14). Направлені відповідачу зазначені вище податкові повідомлення-рішення вважаються врученими на підставі статті 42 Податкового кодексу України.
Докази порушення відповідачем процедури оскарження податкових зобов`язань, визначених вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, в матеріалах справи відсутні і такі судом не встановлені. Як стверджує позивач, визначені суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та земельного податку, є узгодженими.
Згідно пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
У зв`язку з несплатою грошового зобов`язання, відповідачу надіслано податкову вимогу форми № 0004208-1309-0919 від 22.08.2023 (а.с.6). Відповідно до норм статті 42 Податкового кодексу України вимога вважається врученою відповідачу. Як зазначає позивач, податкова вимога є неоскаржена та невідкликана.
Підпунктом 14.1.156. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). 
Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. 
Доказів, які б свідчили про оскарження вказаних вище податкових повідомлень-рішень або сплати податкового зобов`язання відповідачем суду не надано, таких обставин судом не встановлено.
Сума узгоджених податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та пені в загальному розмірі 20948,57 грн є податковим боргом відповідача, який ним не сплачено, а тому підлягає стягненню у судовому порядку. 
Податковий борг відповідача підтверджується довідкою про борг (а.с.4), корінцем податкової вимоги (а.с.6), податковими повідомленнями-рішеннями (а.с. 8-13), інтегрованою карткою платника податків (а.с.15).
Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що сума узгоджених податкових зобов`язань в загальному розмірі 20948,57 грн є податковим боргом відповідача, який ним не сплачено, а тому підлягає стягненню у судовому порядку. 
Пунктом 87.11 статті 87 ПК України передбачено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення. 
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід бюджету податковий борг в сумі 20948,57 грн (двадцять тисяч дев`ятсот сорок вісім гривень 57 копійок). 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Учасники справи:
позивач - Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ ВП 43968084, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018),
відповідач – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Суддя  /підпис/  Біньковська Н.В.