КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2026 року м. Київ справа №320/701/24
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 	
до  третя особа	Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України	
про	визнання протиправним та скасування рішення	

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області (далі по тексту — відповідач, ЦМУ ДМС), в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення першого заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області Олексія Пустовіта від 12.12.2023р. №80101500087605 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 №322.
Аргументуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що згідно з п.п.4 п.63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 №322 (далі - Порядок), посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, зокрема, у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. Разом із цим, рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання не містить будь яких мотивів для його прийняття. За час перебування на території України, позивач не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, не має не зняту чи не погашену судимість, не перебуває та не перебував у розшуку. Також позивач не має будь - яких невиконаних майнових зобов`язань перед державою, що підтверджується Інформацією із Єдиного реєстру боржників.
Позивач не вчинив будь - яких дій, які загрожують здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2024р. відкрито провадження у справі №320/701/24, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Даною ухвалою суд витребував від відповідача матеріали особової справи позивача.
Крім того, 08.01.2024р., представником позивача подано заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2024р. у справі №320/701/24 у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову - відмовлено.
Відповідачем, 22.01.2024р. через систему «Електронний Суд» подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову заперечує у повному обсязі, з підстав того, що 12.12.2023р. до ЦМУ ДМС надійшло подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 11.12.2023р. №168248/55/01-2023 про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні. Відповідно до інформації, зазначеної у поданні, позивач прибув до України з метою навчання, та документований посвідкою на тимчасове проживання за зобов`язанням вищого навчального закладу - Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Згідно інформації Київського міського центру зайнятості, позивач отримав дозвіл на застосування праці №105680 терміном дії з 23.08.2022 до 23.08.2023 на ФОП ОСОБА_4 . Крім того, за час перебування позивача на території України, ним вчинено адміністративні правопорушення: від 02.11.2020р., протокол №ЕАМ 3372757 за ч.2 ст.126 КУпАП, від 23.06.2023р., протокол №ВАВ/269617 за ч.2 ст. 156 КУпАП.
З урахуванням вищезазначеного та те, що позивач фактично прибув на територію України без мети навчання, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, становить загрозу охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, відповідачем правомірно прийнято оспорюване рішення.
22.01.2024р., представником відповідача через систему «Електронний Суд», подано клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.03.2024р. у справі №320/701/24 залучено до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача - Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України.
22.04.2024р., представником третьої особи через систему «Електронний Суд», подано письмові пояснення на позовну заяву, відповідно до яких, просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі та зазначає наступне.
06.11.2023р. до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надійшов лист від відповідача від 03.11.2023р. №8010.8.1-42164/80.4-23 про те, що ним проводяться профілактичні заходи з протидії нелегальній міграції відповідно до пункту 6 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014р. №360. У вказаному листі зазначено, що під час неодноразових перевірок закладів швидкого харчування в поле зору співробітників відповідача потрапляють іноземні громадяни, які прибули на територію України відповідно до візи з метою навчання та документовані посвідками на тимчасове проживання та зобов`язання вищих навчальних закладів. Виявлені іноземці займаються трудовою діяльністю, що не відповідає заявленій меті перебування на території України, без належного оформлених документів, тобто з порушенням вимог трудового законодавства України.
24.11.2023р. до Департаменту надійшов лист Київського міського центру зайнятості від 20.11.2023р. № 08-2-1918/10-21/23 відповідно до якого у період з 2020 року 2022 рік, Київським міським центром зайнятості оформлено дозволи на застосування праці, зокрема роботодавцю ФОП ОСОБА_5 — дозвіл № НОМЕР_2 (термін дії з 23.08.2022 по 23.08.2023) на застосування праці громадянина Туркменістану - ОСОБА_1 . А тому, підставою для направлення Департаментом листа до відповідача послугувало те, що третьою особою в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави, за результатами перевірки оперативної інформації встановлено вищезазначену інформацію стосовно громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, пояснення об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Туркменістану, про що свідчить паспорт НОМЕР_3 .
23.10.2020р. ОСОБА_2 уклав із Київським національним університетом імені Тараса Шевченка договір №185-ІГ/б про надання освітніх послуг.
Наказом ректора №3495-33 від 27.10.2020р., позивача зараховано на навчання на спеціальність «Механіко-математичний факультет» освітня програма «Математика та викладання математичних дисциплін». Строк закінчення навчання - 30.06.2024р.
01.08.2022р. позивачу видано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 із строком дії до 31.08.2024 року, а саме на строк навчання в університеті.
12.12.2023р. до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області надійшло подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 11.12.2023р. №16824/55/01-2023 про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні, в якому зазначено, що ОСОБА_2 прибув до України з метою навчання та документований посвідкою на тимчасове проживання за зобов`язанням вищого навчального закладу - Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Згідно інформації Київського міського центру зайнятості, позивач отримав дозвіл на застосування праці №105680 терміном дії з 23.08.2022 до 23.08.2023 на ФОП ОСОБА_4 . Крім того, за час перебування позивача на території України, ним вчинено адміністративні правопорушення: 02.11.2020р., протокол №ЕАМ 3372757 за ч.2 ст.126 КУпАП; 23.06.2023р., протокол №ВАВ/269617 за ч.2 ст. 156 КУпАП.
12.12.2023р. Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області на підставі п.п.4 п.63 Порядку та на підставі отриманої інформації, викладеної у поданні Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України прийнято рішення №80101500087605 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні.
Вважаючи дане рішення протиправним, представник позивача звернувся до суду із даним позовом.
Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, а також порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI від 22.09.2011 року (далі - Закон №3773-VI).
Положення статті 1 Закону №3773-VI визначають, серед інших, такі терміни: іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні; посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Частиною тринадцятою статті 4 Закону №3773-VI, визначено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.
За приписами частини третьої статті 5 Закону №3773-VІ іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій і двадцять четвертій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.
Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов`язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про відрахування з такого закладу (частина 13 статті 5 цього Закону).
Окрім документів для відповідної категорії осіб, визначених частинами першою - вісімнадцятою і двадцять третьою цієї статті, іноземці та особи без громадянства подають для оформлення посвідки на тимчасове проживання такі документи: паспортний документ іноземця або особи без громадянства з відповідною довгостроковою візою (довгострокова віза не вимагається у іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частині дев`ятнадцятій статті 4 цього Закону, а також у іноземців та осіб без громадянства, які не зобов`язані отримувати таку візу відповідно до цього Закону, інших законів України або міжнародних договорів України) та копію сторінки паспортного документа з такою візою. Іноземці або особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій або двадцять четвертій статті 4 цього Закону, можуть подавати паспортний документ, термін дії якого закінчився або який підлягає обміну, у разі якщо за отриманням нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт збройної агресії проти України або не визнає територіальну цілісність та суверенітет України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року № 68/262; копії сторінок паспортного документа іноземця або особи без громадянства з особистими даними з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку; документ, що підтверджує сплату адміністративного збору. Уповноважений орган повертає паспортний документ особі одразу після прийняття заяви про оформлення посвідки (абз. 7 ч. 19, п.п. 2-4 ч. 19 ст. 5 Закону).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5-1 Закону України №3773, строк дії посвідки на тимчасове проживання у випадку, визначеному частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, - період навчання, який зазначається в документі, що підтверджує факт навчання в Україні.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі - Порядок №322).
Посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні (пункт 1 Порядку №322).
Відповідно до пункту 63 Порядку №322 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:
1) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;
2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи;
3) коли іноземця або особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі;
4) коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;
5) коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну;
6) отримання особою паспорта громадянина України (тимчасового посвідчення громадянина України), посвідки на постійне проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, якій надано додатковий захист;
6-1) якщо з`ясується, що в іноземця або особи без громадянства припинилися підстави для перебування на території України, або якщо після оформлення посвідки з`ясується, що юридичний факт підтверджений/засвідчений відповідним документом, зазначеним у частинах четвертій - сімнадцятій статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який подавався іноземцем або особою без громадянства для оформлення посвідки, визнано недійсним, скасованим, нікчемним або таким, що не відбувся;
6-2) отримання від іноземця або особи без громадянства заяви про скасування виданої посвідки;
7) в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 64 Порядку №322 рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.
Відповідно до пункту 77 Порядку №322 рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.
Як встановлено судом, спірне рішення прийняте відповідачем відповідно до підпункту 4 пункту 63 Порядку № 322, а саме, коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.
Так, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України направлено до відповідача подання від 11.12.2023р. №16824/55/01-2023 про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні. У поданні зазначено, що до Департаменту надійшов лист Київського міського центру зайнятості від 20.11.2023р. № 08-2-1918/10-21/23 відповідно до якого у період з 2020 року 2022 рік, Київським міським центром зайнятості оформлено дозволи на застосування праці, зокрема роботодавцю ФОП ОСОБА_5 — дозвіл № НОМЕР_2 (термін дії з 23.08.2022 по 23.08.2023) на застосування праці громадянина Туркменістану ОСОБА_1 . Крім того, в подані зазначено, що за час перебування позивача на території України, ним вчинено адміністративні правопорушення: від 02.11.2020р., протокол №ЕАМ 3372757 за ч.2 ст.126 КУпАП, від 23.06.2023р., протокол №ВАВ/269617 за ч.2 ст. 156 КУпАП.
Отже, за результатами розгляду вказаного подання, відповідач, як уповноважений орган державної влади, дійшов висновку про наявність у діях позивача загрози національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, й ухвалив спірне рішення.
Відповідно до пп. 3, 6, 9 та 10 ч.1 статті 1 Закону України "Про національну безпеку України" від 21.06.2018 №2469-VIII (далі по тексту - Закон №2469-VIII):
громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз;
загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України;
національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз;
національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.
Частиною 3 статті 3 Закону № 2469-VIII, визначено, що фундаментальними національними інтересами України є: 1) державний суверенітет і територіальна цілісність, демократичний конституційний лад, недопущення втручання у внутрішні справи України; 2) сталий розвиток національної економіки, громадянського суспільства і держави для забезпечення зростання рівня та якості життя населення; 3) інтеграція України в європейський політичний, економічний, безпековий, правовий простір, набуття членства в Європейському Союзі та в Організації Північноатлантичного договору, розвиток рівноправних взаємовигідних відносин з іншими державами.
Статтею 5 Закону №2469-VIII визначено, що державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій.
Відповідно до ч. 2 статті 12 Закону №2469-VIII до складу сектору безпеки і оборони входить, зокрема, Міністерство внутрішніх справ України, Державна міграційна служба України.
Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону №2469-VIII Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
На виконання приписів ч.1 статті 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.
Статтею 2 Закону України «Про Національну поліцію» на Національну поліцію покладено завдання забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності.
Підпунктами 1-4 частини 1 статті 23 Закону України Про Національну поліцію встановлено, що Поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.
Тобто, суд вважає, що подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 11.12.2023р. №16824/55/01-2023, про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянину Туркменістану ОСОБА_3 , підготовлено органами поліції в межах компетенції, визначеної Законом України «Про Національну поліцію».
Отже, подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про скасування посвідки на тимчасове проживання, підготовлене в межах компетенції, визначеної Законом України «Про Національну поліцію», та направлене відповідачу у порядку, передбаченому чинним законодавством України.
Враховуючи те, що підставою подання є інформація Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, суд вважає що у відповідача були достатні підстави для прийняття оспорюваного рішення.
Крім того, оскільки необхідність скасування посвідки позивачу визначена компетентним органом, то у відповідача були відсутні обґрунтовані сумніви у його недостовірності, та підстави для проведення перевірки відсутні.
Позивачем фактично не зазначено в чому протиправність дій відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення, а його протиправність зводиться за твердженнями позивача до необґрунтованості подання та відсутності доказів на підтвердження інформації, викладеної в поданні.
Разом з цим, позивач не оскаржує дії Національної поліції, не зазначає про оскарження подання, наявність відповідних звернень до органів МВС щодо безпідставності викладення в поданні інформації стосовно позивача.
Крім того, суд враховує й той факт, що стосовно позивача були складені протоколи про адміністративне правопорушення від 02.11.2020р., №ЕАМ 3372757 за ч.2 ст.126 КУпАП; та від 23.06.2023р., №ВАВ/269617 за ч.2 ст. 156 КУпАП. Наведені обставини підлягають врахуванню під час вирішення даного спору по суті у взаємозв`язку із обставинами, які зафіксовані у поданні, зокрема вказані відомості спростовують твердження позову про те, що позивач жодних протиправних дій на території України не вчиняв.
Також, суд зазначає, що оскільки на території України з 24.02.2022р. триває військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, тому здійснення міграційним органом посиленого контролю у сфері дотримання іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства України є необхідним, виправданим, таким, у якому існує нагальна потреба та, що відповідає легітимній меті його здійснення - ефективного реагування держави на загрози її безпеці.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 29.05.2023 у справі № 522/5683/22.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулювали спірні правовідносини на час винесення спірного рішення і вчинення дій уповноваженими особами відповідача, суд дійшов висновку про правомірність дій суб`єкта владних повноважень, щодо скасування посвідки на тимчасове проживання позивача.
Крім того, суд приймає до уваги і той факт, що посвідка на тимчасове проживання позивачу видана строком до 31.08.2024р., оскільки пов`язана з терміном навчання. Станом на дату прийняття рішення суду оскаржуване рішення вичерпало свою дію в часі.
З урахуванням вищезазначеного, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з статтею 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат у відповідності до положень ст.139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи, не здійснюється.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні адміністративного позову громадянина Туркменістану ОСОБА_1 - відмовити повністю.
2. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.