ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
09 лютого 2026 року м. Чернівці 

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:
Головуючого ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
з участю секретаря   ОСОБА_4 
учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17.12.2025 року в кримінальному провадженні №12025262020000079 щодо  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, українця, громадянина України, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, - 
У С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 грудня 2025 року  ОСОБА_6  визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з однорічним іспитовим строком.
Покладено на засудженого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід до ОСОБА_6 до набрання вироку законної сили не застосовано.
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10.01.2025 року на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 та повернуто за належністю власнику ОСОБА_6 
ЄУНСС 727/7864/25 НП 11кп/822/91/26 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_10 
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 7 943 гривень 05 копійок процесуальних витрат за проведення судових експертиз.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_11 2 666,67 грн. на відшкодування майнової шкоди та 266,67 грн на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 на відшкодування моральної шкоди 49 733,33 грн.
В іншій частині позову у задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» та до ОСОБА_6 відмовлено. 
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 08.01.2025, близько 18.30 год., керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen» моделі «Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Південно-Кільцева в м. Чернівці зі сторони вул. Воробкевича в напрямку вул. Головна, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу будинку № 25 по вул. Південно-Кільцева, позначеного дорожньою розміткою та дорожніми знаками, не врахував в повній мірі дорожню обстановку для того, щоб мати можливість безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити перешкоду для руху, а саме пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив проїзну частину дороги по пішохідному переходу справа - наліво по напрямку руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля, внаслідок чого здійснив наїзд на потерпілого. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: параорбітальної гематоми справа, осаднення м`яких тканин обличчя та голови, забою головного мозку, лінійного перелому лобної кістки справа з поширенням лінії перелому на верхню стінку орбіти, перелому підорбітального краю виличної кістки справа, перелому передньої та задньої стінок гайморових пазух, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя. 
Зазначену дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_6 скоїв у результаті порушення ним та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 18.1 Правил дорожнього руху України. 
На вказаний вирок суду прокурор ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. 
На підставі ст. 75 КК України просив звільнити ОСОБА_6 від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. 
Не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності його вини, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, що полягає в безпідставному не призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
На думку апелянта, вказані підстави щодо не призначення додаткового покарання не є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченого. Також суд формально вказав, однак не врахував, що злочин вчинено у сфері проти безпеки та експлуатації транспорту, яке відноситься до тяжких злочинів та внаслідок якого настали тяжкі наслідки для здоров`я потерпілого. Крім того, на даний час завдані збитки потерпілому не відшкодовано. 
Вказував, що обвинувачений грубо порушив одночасно декілька положень ПДР України, зокрема в межах населеного пункту на пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода. Також ОСОБА_6 є пенсіонером, на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, а необхідність керування транспортним засобом у зв`язку з потребами сім`ї, на його думку, необхідно розцінювати як спосіб захисту, з метою уникнення додаткового покарання. 
Заслухавши доповідь судді, прокурора, представника потерплого, які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, обвинуваченого та його захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.
Апеляційним судом встановлено, що , ОСОБА_6 08.01.2025, близько 18.30 год., керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen» моделі «Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Південно-Кільцева в м. Чернівці зі сторони вул. Воробкевича в напрямку вул. Головна, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу будинку № 25 по вул. Південно-Кільцева, позначеного дорожньою розміткою та дорожніми знаками, не врахував в повній мірі дорожню обстановку для того, щоб мати можливість безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити перешкоду для руху, а саме пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив проїзну частину дороги по пішохідному переходу справа - наліво по напрямку руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля, внаслідок чого здійснив наїзд на потерпілого. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: параорбітальної гематоми справа, були спричинені тяжкі тілесні ушкодження. 
Зазначену дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_6 скоїв у результаті порушення ним та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 18.1 Правил дорожнього руху України.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винуватість у вчинені вказаного кримінального правопорушення.
Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.
Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, є вірною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, вчиненим з необрежності, особу обвинуваченого, який є пенсіонером, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, одружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його щире каяття та повне визнання вини, намагання відшкодувати потерпілому шкоду. 
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому судом визнано щире каяття та активне сприяння ним розкриттю злочину. 
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи наведне, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_6 основне мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, із застосуванням вимог ст. 75 КК України. 
Що стосується не призначення судом першої інстанції додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то необхідно зазначити наступне. 
Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України. У контексті цього питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, з дотриманням засад справедливості та принципу рівності всіх перед законом.
Так, внаслідок порушення особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в окремих випадках, є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями. 
Висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні щодо можливості не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами з огляду на те, що повсякденне життя обвинуваченого та його сім`ї тісно пов`язані з необхідністю використання транспортного засобу, на думку колегії суддів, є хибним. 
Суд залишив поза увагою та не проаналізував характер і обсяг допущеного обвинуваченим грубого порушення Правил дорожнього руху, а саме, що дорожньо-транспортна пригода сталася на освітленій ділянці дорозі на пішохідному переході, а також наслідків злочинної недбалості, тобто отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень та за відсутності вини потерпілого.
Вказані обставини мають значення при виборі заходу примусу та для забезпечення його мети.
Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, а також наслідки у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 ,1944 року народження, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише з призначенням йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Таке покарання відповідатиме вимогам ст. 65 КК України та є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. 
Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Оскільки судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 не було призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що є явно несправедливим через м`якість, тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 скасуванню з ухваленням нового вироку.
При призначенні покарання обвинуваченому колегія суддів враховує тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, а саме, що він є особою пенсійного віку, раніше не судимий, а також обставини, що пом`якшують йому покарання. 
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому колегія суддів визнає його щире каяття, визнання своєї вини, а також відшкодування на час розгляду провадження в апеляційній інстанції моральної шкоди потерпілому.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, колегією суддів не встановлено. 
Також колегія суддів не наводить підстав на обґрунтування правильності застосування судом першої інстанції правил ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування основного виду покарання з випробування, оскільки вирок в цій частині не оскаржувався. 
На підставі наведеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17.12.2025 року по обвинуваченню  ОСОБА_6  у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.
Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком на 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
В іншій частині вирок суду щодо  ОСОБА_6 залишити без зміни.
Вирок може бути оскаржено до Касаційного кримінального суду в складі Верхового Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий       ОСОБА_1 
Судді         ОСОБА_2 
ОСОБА_3 

Копія. Згідно з оригіналом: суддя