КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа № 371/306/25
Апеляційне провадження
№ 33/824/3555/2025
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Лушкіна Юрія Петровича на постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року (суддя Геліч Т.В.) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
встановив:
постановою судді Миронівського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 605грн 60коп. 
Постановою судді визнано доведеним, що ОСОБА_1 27 лютого 2025 року у світлу пору доби, перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , умисно висловлювала образливі слова та виганяла з будинку свого співмешканця ОСОБА_2 , чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Не погоджуючись з постановою судді, захисник ОСОБА_1 - адвокат Лушкін Ю.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та стягнути із заявника ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000грн. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Лушкін Ю.П. зазначає, що в матеріалах справи не міститься доказів того, що дії ОСОБА_1 мали ознаки домашнього насильства, оскільки всі події, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, відбувались в рамках побутового конфлікту з ОСОБА_2 , з яким ОСОБА_1 перебуває у неприязних стосунках. Разом з тим, суддею місцевого суду не було встановлено умислу ОСОБА_1 на вчинення психологічного насильства, факту заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілого та превалювання її позиції, що є обов`язковими елементами складу цього правопорушення. При цьому, нецензурні висловлювання, спричинені конфліктом між сторонами, не є автоматично доказом вчинення домашнього насильства, якщо відсутні докази шкоди психічному здоров`ю та умисного впливу.
Також, адвокат Лушкін Ю.П. вважає, що мали місце процесуальні порушення вимог ст. 254 КУпАП, допущені при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено лише наступного дня після події, без зазначення свідків, без належного викладення фабули правопорушення, без вказівки переліку 

долучених матеріалів, що унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі такого протоколу про адміністративне правопорушення.
Крім цього, адвокат Лушкін Ю.П. посилається на порушення суддею місцевого суду презумпції невинуватості, оскільки оскаржувана постанова ґрунтується на припущеннях та суб`єктивних поясненнях однієї особи, а саме ОСОБА_2 . При цьому, відповідно до положень ст. 62 Конституції України всі сумніви повинні тлумачитись саме на користь особи, що притягається до відповідальності.
Також, адвокат Лушкін Ю.П. вважає, що суддя місцевого суду безпідставно не врахував подане ним клопотання про закриття провадження у справі та не надав належної оцінки інформації щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та що він 20 лютого 2025 року знятий з реєстрації за адресою проживання ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 та його представник - адвокат Невкритий В.М., будучи належним чином повідомленими про розгляд апеляційної скарги (с.с.87,89), у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подали.
ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Лушкін Ю.П., будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.85-87), у судове засідання не з`явилися, адвокат Лушкін Ю.П. 7 липня 2025 року через електронний кабінет у системі «Електронний суд» надіслав до апеляційного суду клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі його та ОСОБА_1 (с.с.90). 
Відповідно до частини 5 та 6 статті 294 КУпАП апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Враховуючи, що учасники справи не повідомили про поважні причини неявки до апеляційного суду, розгляд апеляційної скарги проведено у їх відсутність.
Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд апеляційної інстанцій розглядає обставини вчиненого правопорушення в межах, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та визнані доведеними судом першої інстанції, за доводами, зазначеними в апеляційній скарзі, на виконання вимог ст. 294 КУпАП.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП Україниніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.
Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
З наведеного випливає, що обов`язковими ознаками об`єктивної сторони даного правопорушення є діяння (будь-які дії фізичного, психологічного чи економічного характеру, в тому числі погрози та образи), його шкідливі наслідки (шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, яка була або могла бути завдана) та причинний зв`язок між діянням та наслідками.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №104955 від 28 лютого 2025 року, 27 лютого 2025 року в світлу пору доби, ОСОБА_1 , перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого співмешканця ОСОБА_2 , а саме ображала його брутальними словами та виганяла з будинку (с.с.4).
ОСОБА_1 зазначила, що не погоджується з протоколом про адміністративне правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для складання протоколу стала заява ОСОБА_2 , подана 27 лютого 2025 року до відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області, та рапорт начальника слідчого відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування (с.с.5, 6). 
У наданих письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначив, що 27 лютого 2025 року о 13 год. 30 хв. він повернувся додому за адресою: АДРЕСА_1 , де він спільно проживає з колишньою дружиною - ОСОБА_1 . При спробі зайти до будинку, остання почала ображати його та не давала змоги потрапити всередину, після чого повідомила його, що зараз викличе працівників поліції, які його виселять, оскільки їй це порадив адвокат (с.с.7).
ОСОБА_1 у письмових поясненнях зазначила, що дійсно проживає за вказаною адресою спільно з колишнім чоловіком ОСОБА_2 , однак останній постійно перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим у них часто виникають конфлікти та 

сварки. 20 лютого 2025 року вона звернулась із заявою до ЦНАП з метою зняття ОСОБА_2 з обліку, у зв`язку з цим, цього ж дня в них виникла сварка, коли той повернувся додому (с.с.8).
Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2025/002451490 від 20 лютого 2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 26 квітня 2018 року по 20 лютого 2025 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (с.с.41).
Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, суддя місцевого суду виходила з того, що її вина підтверджується матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення, електронним рапортом від 27 лютого 2025 року, заявою потерпілого ОСОБА_2 від 27 лютого 2025 року та його поясненнями у судовому засіданні.
Разом з цим, суддя місцевого суду не врахувала наступне.
Відповідно до п.3, 4, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;
економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;
психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство, а утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку 

третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. 
Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАПу протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, в тому числі суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАПабо нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій. Тобто, у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення по даній категорії справ повинні бути чітко відображені не тільки прояви домашнього насильства, а й наслідки.
Згідно з положеннями КУпАПрозгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому, суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.
За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 104955 від 28 лютого 2025 року, ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно колишнього чоловіка, з яким проживала за однією адресою, а саме ображала брутальними словами та намагалась вигнати з будинку.
Разом з тим, сама по собі конфліктна ситуація та нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство, а утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
При цьому, обставини домашнього насильства, описані у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення, не містять будь-яких даних про наслідки такого насильства, а тому суддя місцевого суду не мав правових підстав для висновку про те, що внаслідок дій ОСОБА_1 могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, остільки заподіяння такої шкоди, згідно з протоколом, їй інкриміновано не було.
У заяві від 27 лютого 2025 року, поданій до поліції, ОСОБА_2 просив прийняти міри відносно його колишньої дружини, яка навмисно викликає працівників поліції аби виселити його з будинку та вчиняє наклепи, повідомляючи поліцейським недостовірні відомості про нього.
Тобто, ОСОБА_2 і сам не посилався на вчинення по відношенню до нього психологічного насильства з боку ОСОБА_1 у формі нецензурної лайки.
У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia» , рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. 
Надані суду докази не підтверджують факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства стосовно ОСОБА_2 за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки під час судового розгляду не було доведено вчинення ОСОБА_1 27 лютого 2025 року за місцем проживання домашнього насилля стосовно ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає, що постанова судді Миронівського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року не може вважатися законною та обґрунтованою, а відтак підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.
Оскільки положення КУпАП не передбачають підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу, вимога апеляційної скарги адвоката Лушкіна Ю.П. про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу виходить за межі повноважень суду у справах про адміністративні правопорушення, визначених законодавством України про адміністративні правопорушення.
Керуючись п. 1 ч.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
постановив:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Лушкіна Юрія Петровичазадовольнити частково.
Постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року скасувати, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Рейнарт