ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10426/25 Справа № 216/8668/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року                                        м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2025 року, ухвалене суддею Кузнецовим Р.О. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового рішення не вказана,

ВСТАНОВИВ

У грудні 2024 року законний представник малолітньої ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії Криворізького міського управління міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року у справі №804/16289/15 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №485 о/с від 06.11.2015 року, яким було звільнено старшого сержанта міліції ОСОБА_2 з посади інспектора патрульної служби взводу №5 батальйону патрульної служби Криворізького міського управління; поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора патрульної служби взводу №5 батальйону патрульної служби Криворізького міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області з 07.11.2015; стягнуто з Ліквідаційної комісії Головного управління МВС у Дніпропетровській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів в сумі 6 767,20 грн.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.12.2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року змінено. Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Дніпропетровській області замінено на Криворізьке міське управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області. В інший частині рішення залишено без змін.
Позивач вважає, що дії відповідачів спричинили його дитині моральну шкоду, оскільки звільнення у дикретній відпустці призвело до моральних страждань малолітньої дитини, а також вимагало додаткових зусиль для організації її життя та поновлення порушеного права, зокрема, у спосіб звернення до адміністративного суду та до суду загальної юрисдикції в даній справі. 
Враховуючи вищевказані обставини, позивач просить стягнути з відповідачів завдану моральну шкоду в розмірі 594552,82 грн. з кожного.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , діючи в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , скасувати рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та з Ліквідаційної комісії Криворізького міського управління міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області з кожного по 94 552,82 грн моральної шкоди. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не враховано, що доказом протиправності дій є рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року у справі №804/16289/15, яке не прийняв до уваги суд першої інстанції приймаючи осаржуване рішення, та відповідно до норм ЦПК вказане є встановленим і не доводиться. Посилається, що враховуючи період незаконного звільнення батька дитини, дитині була спричинена моральна шкода 189 105,64 гривень. 
У відзиві на апеляційну скаргу Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 , на обгрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від іменті та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2025 року залишити без мін. 
03 грудня 2025 року до Дніпровського апеляційного суду представником позивача ОСОБА_2 подані доповнення до апеляційної скарги.
Згідно ч. 1,2 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.
Оскільки доповнення до апеляційної скарги подані заявником поза межами строку на апеляційне оскарження і до вказаних доповнень апеляційної скарги не додані докази надсилання їх копій іншим учасникам справи, апеляційний суд доповнення до апеляційної скарнги не враховує. 
В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.
Представником позивача ОСОБА_2 до суду подано заяву, в якій просить роглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, заявлених позовних вимог за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає в повній мірі.
Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, оскільки в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідачів у спричиненні його дитині моральної шкоди, завданої незаконним звільненням його з роботи. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року у справі №804/16289/15 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №485 о/с від 06.11.2015 року, яким було звільнено старшого сержанта міліції ОСОБА_2 з посади інспектора патрульної служби взводу №5 батальйону патрульної служби Криворізького міського управління; поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора патрульної служби взводу №5 батальйону патрульної служби Криворізького міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області з 07.11.2015; стягнуто з Ліквідаційної комісії Головного управління МВС у Дніпропетровській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів в сумі 6 767,20 грн.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.12.2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року змінено. Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Дніпропетровській області замінено на Криворізьке міське управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області. В інший частині рішення залишено без змін.
Обгрунтувуючи позовні вимоги, представник позивачки посилався на те, що дії Криворізького міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та Ліквідаційної комісії управління МВС у Дніпропетровській області спричинили його дитині моральну шшкоду, оскільки звільнення у декретній відпустці призвело до моральних страждань малолітньої дитини, а також вимагало додаткових зусиль для організації її життя та поновлення порушеного права, зокрема у спосіб звернення до адміністративного суду та до суду загальної юрисдикції у даній справі. 
Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно ч. 3, 5 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В силу ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Отже, за змістом наведених норм права в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.
При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).
У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.
У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Моральна шкода відшкодовується потерпілому (позивачеві) одноразовим платежем. Якщо договором або законом не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах, то позови про таке відшкодування не підлягають задоволенню.
Такі правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року (справа № 641/8857/17).
Встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року у справі №804/16289/15 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №485 о/с від 06.11.2015 року, яким було звільнено старшого сержанта міліції ОСОБА_2 з посади інспектора патрульної служби взводу №5 батальйону патрульної служби Криворізького міського управління; поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора патрульної служби взводу №5 батальйону патрульної служби Криворізького міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області з 07.11.2015; стягнуто з Ліквідаційної комісії Головного управління МВС у Дніпропетровській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів в сумі 6 767,20 грн.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.12.2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року змінено. Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Дніпропетровській області замінено на Криворізьке міське управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області. В інший частині рішення залишено без змін.
Обґрунтовуючи позов, представник позивача ОСОБА_2 зазначив, що дії відповідачів спричинили його дитині моральну шкоду, оскільки звільнення її батька призвело до моральних страждань малолітньої дитини, вимагало додаткових зусиль для організації її життя та поновлення порушеного права, зокрема у спосіб звернення до адмінітсративного суду та до суду загальної юрисдикції. 
Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В порушення наведених норм представник позивача ОСОБА_2 не навів жодних фактичних обставин та не надав доказів, які б свідчили про заподіяння відповідачами моральної шкоди його малолітній дитині внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 з роботи. 
Тому висновки суду щодо недоведеності заявлених позовних вимог є правильними.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з`ясував у достатньому обсязі характер спірних правовідносин та визначився з нормами права, які підлягають застосуванню, а тому прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційна скарга залишаеться без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367,368,374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 грудня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: