ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/36373/24 Суддя першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Файдюка В.В.
суддів: - Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2024 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.11.2024 №0710180707, яким застосовано штрафні санкції до ФОП ОСОБА_1 на суму 241 174,00 грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 позов залишено без розгляду відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України у зв`язку з пропуском строку звернення до суду і ненаданням доказів поважності причин такого пропуску.
Не погоджуючись із указаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд прийшов до передчасного висновку по пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки неправильно встановив момент, з якого позивач дізнався про прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, допустився надмірного формалізму та позбавив ФОП ОСОБА_1 права на доступ до суду, залишивши поза увагою об`єктивну можливість у ГУ ДПС у м. Києві повідомити позивача про прийняте рішення в інший ніж засобами поштового зв`язку спосіб.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Свою позицію поряд з аргументами про правомірність проведення перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення обґрунтовує тим, що за правилами Податкового кодексу України спірний індивідуальний акт отриманий ФОП ОСОБА_1 15.12.2023, а відтак звернення до суду із вказаним позовом 31.07.2024 мало місце поза межами шестимісячного строку.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження з 20.01.2026.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у жовтні 2023 року працівниками ГУ ДПС у Чернігівській області на підставі наказу від 23.10.2023 №2187-п проведено фактичну перевірку господарської одиниці - магазину комісійного « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 . Висновки перевірки зафіксовані в акті від 25.10.2023 №10378/Ж5/25-01-07-05-01.
На підставі проведеної перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення рішення від 14.11.2023 №0710180707 форми «С», яким до позивача за порушення п. 1, п. 2, п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України і п. 1 ст. 17, ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано до ФОП ОСОБА_1 суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 241 174 грн. 
Указаний індивідуальний акт направлений ГУ ДПС у м. Києві на адресу ФОП ОСОБА_1 рекомендованим листом 15.11.2023 (№060060751975), який повернувся на адресу контролюючого органу 15.12.2023 у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 відкрито провадження у справі.
Водночас, на адресу суду першої інстанції від ГУ ДПС у м. Києві надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску ФОП ОСОБА_1 строку звернення до суду із вказаним позовом.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 позовну заяву було залишено без руху з підстав пропуску останнім строку звернення до суду, передбаченого ч. 4 ст. 122 КАС України. Судом надано п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня вручення копії цієї ухвали.
На виконання вимог цієї ухвали ФОП ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначено, що податкове повідомлення-рішення від 14.11.2023 №0710180707 не було вручено позивачу, адже отримано ним лише за наслідками розгляду відповідачем адвокатського запиту листами від 14.02.2024 №10717/6/26-15-07-05-07-07 та від 20.02.2024 №12273/6/26-15-07-05-07-07. Відтак, за твердженням позивача, строк звернення до суду із вказаним позовом має обраховуватися з моменту отримання відповіді на адвокатський запит.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 позовну заяву залишено без розгляду з підстав, наведених вище.
Надаючи оцінку відповідним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів з урахуванням доводів апеляційної скарги та мотивам відзиву на неї, вважає за необхідне зазначити таке.
Приписи ч. 1 ст. 122 КАС України визначають, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У постанові від 27.01.2022 у справі №160/11673/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював такий правовий висновок: «Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності».
Таким чином, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення без використання процедури досудового вирішення спору становить шість місяців, тоді як строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення з використанням процедури досудового вирішення спору становить один місяць. Указаний строк обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 21.11.2024 у справі №320/15415/23.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.07.2025 у справі №500/2276/24 дійшла висновку, що за сформованою судовою практикою, яка є обов`язковою для врахування, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання за умови попереднього використання досудового порядку становить один місяць, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.
Підсумовуючи вказане вище, Велика Палата Верховного Суду у згаданій вище постанові констатувала, що в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень / дій / бездіяльності суб`єкта владних повноважень:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (ч. 2 ст. 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (ч. 4 ст. 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (п. 56.19 ст. 56 ПК України).
Колегією суддів враховується, що за загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У свою чергу, процесуальний закон передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.
Так, за правилами ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Відтак поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
З урахуванням предмету цього позову строк звернення до суду починається з дня, коли суб`єкт господарювання дізнався або повен був дізнатися про наявність (прийняття відносно нього) спірного податкового повідомлення-рішення.
Як було встановлено вище, відповідачем було вжито заходів з направлення податкового повідомлення-рішення від 14.11.2023 №0710180707 на зареєстровану податкову адресу позивача - АДРЕСА_2 , підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за №40600060751975 (з відміткою про надіслання на адресу позивача саме згаданого індивідуального акта). Указане рекомендоване відправлення повернулося неврученим з відміткою органу поштового зв`язку про його повернення 15.12.2023 за закінченням терміну зберігання (а.с. 62).
У контексті наведеного колегією суддів враховується, що відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У свою чергу в силу приписів п. 42.5 ст. 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Отже, законодавець передбачив два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків/його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Як було вже неодноразово підкреслено вище, податкове повідомлення-рішення від 14.11.2023 №0710180707 було направлено ГУ ДПС у м. Києві на зареєстровану податкову адресу ФОП ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 
Відповідно до абз. 2 п. 45.1 ст. 45 ПК України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Позивач не вказував про зміну місця проживання, така адреса зазначена ним у позовній заяві та апеляційній скарзі. Також ФОП ОСОБА_1 не надавав доказів, що невручення рекомендованого поштового відправлення відбулось через дії працівників відповідача або працівників поштової служби.
Отже спірне податкове повідомлення-рішення було відправлено на адресу ФОП ОСОБА_1 та вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення, а саме 15.12.2023.
Аналогічна позиція щодо належності вручення рішень податкових органів висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 20.10.2020 у справі № 140/30/20.
Крім того, у постанові від 23.05.2022 у справі №810/3116/18 Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
У цій же постанові Судова палата зробила висновок, що обов`язку контролюючого органу щодо направлення платнику податків, зокрема податкового повідомлення - рішення у спосіб, визначений статтями 42, 58 ПК України, кореспондує також і обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції.
Враховуючи викладене, доводи позивача про неотримання ним податкового повідомлення-рішення від 14.11.2023 №0710180707 є безпідставними, оскільки направлення спірного індивідуального акта на актуальну податкову адресу фізичної особи (незмінність якої станом на час здійснення такого направлення позивачем не заперечується і не спростовується) та з моменту проставлення поштовим оператором відповідної відмітки про невручення адресату поштового відправлення із зазначенням такої причини спірне податкове повідомлення-рішення вважається врученими платнику податків.
Таким чином, строк звернення до суду із вказаним позовом обчислюється з дня, коли податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків, а саме день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення - 15.12.2023, а наведені позивачем підстави для поновлення строків для звернення з адміністративним позовом у цій справі (відповіді ГУ ДПС у м. Києві від 20.02.2024 №12273/6/26-15-07-05-07-07 та від 14.02.2024 №10717/6/26-15-07-05-07-07) на адвокатський запит) не є такими, що спростовують наведені обставини та не можуть бути визнані поважними, що узгоджується й з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 09.09.2025 у справі № 380/10373/24.
Більше того, колегія суддів зауважує, що, отримавши у лютому 2024 року копії документів фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , у тому числі копію спірного у цій справі податкового повідомлення-рішення, позивач жодним чином не обґрунтовує існування об`єктивний і непереборних перешкод для реалізації права на його оскарження у судовому порядку раніше кінця липня 2024 року.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).
Як було підкреслено вище, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Однак, як правильно зазначено судом першої інстанції, 31.07.2024 до суду з цим позовом ФОП ОСОБА_1 пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України, а тому він підлягав залишенню без розгляду, на чому було правильно наголошено судом першої інстанції.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що залишення позову без розгляду не є перешкодою для повторного звернення з позовом та заявою про поновлення строку звернення до суду першої інстанції, який в межах своєї дискреції може вирішити питання про поновлення строку звернення до суду. А отже, доводи ФОП ОСОБА_1 щодо того, що з цих підстав суд першої інстанції порушив його право на доступ до правосуддя, є помилковим.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 122-123, 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 КАС України.
Суддя-доповідач: В.В. Файдюк 
Судді: О.В. Карпушова
Є.І. Мєзєнцев
Повне рішення виготовлено 20 січня 2026 року.