ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
9 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 127/17616/24
провадження № 51-1899км25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                            ОСОБА_4 , 
прокурора                            ОСОБА_5 ,
захисника                            ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції);
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22023020000000226, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина РФ, уродженця с. Васловівці Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ст. 436 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком районного суду, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 110 КК - на строк 10 років з конфіскацією майна; за ст. 436 КК - на строк 3 роки з конфіскацією майна. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.
За обставин, детально наведених у вироку суду, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, будучи російським діячем у сфері музичного мистецтва та одним з лідерів суспільної думки, використовуючи при цьому механізм передачі інформації для широкого загалу через усвідомлення сприйняття його як впливової в російському суспільстві людини, здійснюючи при цьому свою діяльність у сфері музикального мистецтва, пов`язаного з авторськими та сценічними виступами для глядацької аудиторії, діючи умисно, цілеспрямовано, переслідуючи антиукраїнські ідеологічні мотиви, здійснював, за попередньою змовою групою осіб, публічні заклики до умисних дій з метою спонукання невизначеного кола осіб до зміни меж території України на порушення порядку, установленого Конституцією України, а також здійснював публічні заклики до агресивної війни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, просить скасувати оскаржувані судові рішення і закрити кримінальне провадження. На думку захисника наявні в матеріалах справи докази категорично та прямо не вказують на причетність обвинуваченого до вчинення злочинів, а сукупність цих доказів не є достатньою для визнання ОСОБА_7 винним у їх вчиненні. Крім іншого, захисник вказує, що суди у своїх рішеннях неодноразово зазначають, що у діях обвинуваченого містяться публічні заклики до зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, публічні заклики до агресивної війни РФ проти України, до підтримки дій та співпраці з державою-агресором, ознаки виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, проте жодним чином не обґрунтовують, як такі дії пов`язані саме із публічними виступами обвинуваченого та які ознаки публічності містяться в цих діях. Отже, на думку захисника, в діянні засудженого відсутній склад інкримінованих кримінальних правопорушень, а судові рішення є незаконними та підлягають скасуванню.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення цієї скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як передбачено ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, визначені статтями 
412-414 КПК.
Статтею 370 КПК регламентовано, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
У касаційній скарзі захисник, крім іншого, вказує на неповноту судового розгляду,невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та оспорює правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлені судові рішення. Проте зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. 
Крім того, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Водночас, доводи захисника щодо порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК, заслуговують на увагу.
Статтею 419 КПК передбачено, що в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з  яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Так, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , доводи якої є аналогічними доводам, викладеним в її касаційній скарзі (зокрема, про відсутність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованих кримінальних правопорушень та інші), суд апеляційної інстанції не дотримався положень статей 370, 419 КПК, не провів належного аналізу обставин кримінального провадження, не дав оцінки зазначеним захисником в апеляційній скарзі доказам за критеріями ст. 94 КПК, а сукупності доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, належним чином не спростував доводів апеляційної скарги захисника, а лише перелічив докази, якими обґрунтовано вирок суду першої інстанції.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із вироком місцевого суду захисник подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та виправдати ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 110, ст. 436 КК у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаних злочинів. 
При цьому, захист вважав, що при винесенні вироку та призначенні обвинуваченому покарання у виді десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна на праві власності в дохід держави, районний суд не досягнув справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположним прав особи, а також не врахував особливості об`єктивної сторони інкримінованих злочинів.
Крім іншого, в апеляційній скарзі захисник вказував на те, що судом першої інстанції неправильно досліджено поняття «посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, як умисні дії, вчинені з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, установленого Конституцією України» та поняття «публічні заклики», а відповідно не правильно застосовано статті 110, 436 КК для кваліфікації дій обвинуваченого. 
Захисник вважав, що судом не приділено належної уваги з`ясуванню поняття «закликів» та відмежування їх від «незакликів», не з`ясовано значення «публічності» та відмежування «публічних» закликів від «непублічних», та не прослідковано кореляцію між «закликом» та його «публічністю» та визначенням їх місця в системі ознак складу злочину, визначеного ст. 436 КК. 
Отже, на думку захисника суд, не надавши належної оцінки даним поняттям, опирався при прийнятті свого рішення виключно на відеозапис. 
Захисник стверджував про недоведеність наявності в діях обвинуваченого публічного заклику до зміни меж території України, саме на платформі відеохостингу «YouTube» під час виступу ОСОБА_7 . 
Крім іншого вказував, що суд неодноразово зазначав, що у діях обвинуваченого містяться публічні заклики до зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, публічні заклики до агресивної війни РФ проти України, до підтримки дій та співпраці з державою-агресором, ознаки виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України. 
Однак, суд жодним чином не обґрунтував, як такі дії обвинуваченого, що вчиняються на території РФ, на сторінці недоступній громадянам України ,та яка не користується популярністю серед громадян України (згідно з переглядами), а виключно серед громадян РФ, пов`язані саме із «публічними виступами» обвинуваченого, які ознаки публічності містяться в таких його діях.
На думку захисника, викладені у вироку обставини не можуть нести тяжкості вчинення кримінального правопорушення, які направлені проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, а тим більше не можуть нести загрозу національній безпеці в інформаційній сфері України. 
У підсумку, захисник вважав, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не підтверджується поза розумним сумнівом наданими стороною обвинувачення доказами. 
Проте, залишаючи апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення, суд апеляційної інстанції вказані доводи належним чином не перевірив та не спростував.
Крім того, суд апеляційної інстанції не надав жодної відповіді на доводи апеляційної скарги захисника щодо безпідставної кваліфікацій дій засудженого за ч. 2 ст. 110 КК за кваліфікуючою ознакою - «дії, вчинені за попередньою змовою групою осіб». При цьому, в ухвалі зазначено, що колегією суддів апеляційного суду беззаперечно встановлено, що ОСОБА_7 здійснював за попередньою змовою групою осіб публічні заклики до умисних дій, з метою спонукання невизначеного кола осіб до зміни меж території України на порушення порядку, установленого Конституцією України, а також здійснював публічні заклики до агресивної війни. 
До того ж, зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 убачається, що остання не погоджується з призначеним засудженому покаранням, однак вказані доводи взагалі не знайшли свого відображення в рішенні суду апеляційної інстанції.  
Отже, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи захисту і не надав на них мотивовані відповіді, чим порушив вимоги ст. 419 КПК, та дійшов передчасного висновку про законність вироку суду першої інстанції.
Таким чином, під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність й обґрунтованість судового рішення.
Враховуючи наведене, касаційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення, а ухвала апеляційного суду - скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК) із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене у цій постанові, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, оцінити кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності і взаємозв`язку, надати відповіді на усі доводи апеляційної скарги захисника та  ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                       ОСОБА_3